про стягнення 463 171,95 грн,
Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна інвестиційна компанія "Новобуд" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України про стягнення заборгованості за договорами підряду № 47-21 від 15.12.2021 та №18-22 від 27.08.2022 у розмірі 463 171,95 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлено процесуальні строки для подання пояснень по суті спору.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.03.2026 позов задоволено частково; стягнуто з Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна інвестиційна компанія "Новобуд" заборгованість по договору підряду №18-22 від 27.08.2022 в розмірі 319 921,31 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 798,82 грн.

17.03.2026 через підсистему «Електронний суд» позивачем подано заяву про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/12311/23, в якій останній просить суд прийняти додаткове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 25 375,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу та 26 742,24 грн витрат по оплаті послуг за проведення судової експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2026 прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна інвестиційна компанія "Новобуд" про ухвалення додаткового рішення у справі №910/12311/23; встановлено Головному центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України строк для подання письмових пояснень чи заперечень стосовно заяви позивача про покладення витрат на професійну правничу допомогу у даній справі у строк до 27.03.2026 (включно).

20.03.2026 через підсистему «Електронний суд» відповідачем подані заперечення на заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна інвестиційна компанія "Новобуд" про ухвалення додаткового рішення.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна інвестиційна компанія "Новобуд" про ухвалення додаткового рішення у справі №910/12311/23, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч. 3, 5 ст.244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна інвестиційна компанія "Новобуд" заявлені лише вимоги щодо розподілу судових витрат, тому клопотання позивача про розподіл судових витрат у справі №910/12311/23 вирішується без повідомлення учасників справи з визначенням відповідачу строку для надання відповідних пояснень чи заперечень.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1-3 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Враховуючи викладені вимоги Господарського процесуального кодексу України, оскільки в процедурі спрощеного провадження стадія судових дебатів відсутня, то вимога ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат до закінчення судових дебатів - не може розповсюджуватися на сторін у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні.

Водночас у даному випадку до правовідносин сторін підлягає застосуванню інша вимога ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

У позовній заяві позивачем вказувалося, що докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Так, на підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем подано:

- копію договору про надання професійної правничої допомоги № 2505/23 від 25.05.2023;

- копію додаткової угоди №1 від 22.05.2024;

- копію додаткової угоди №3 від 17.07.2023;

- копію акту прийому-передачі наданих послуг №1 від 12.03.2026;

- копію свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю серія КС №6358/10.

Відповідно до п. 2 додаткової угоди №3 за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі, що визначається шляхом множення часу, витраченого Адвокатом на погодинну ставку, яка складає 1 450 ,00 грн.

Пунктом 5.2. додаткової угоди №3 передбачено, що адвокат надає клієнту акт приймання-передачі наданої правової допомоги, в якому зазначається зміст наданої правової допомоги, розмір гонорару, який підлягає сплаті відповідно до умов договору, додаткові витрати, які були понесені адвокатом понад узгоджену суму гонорару (якщо такі мали місце).

Вартість правничої допомоги, наданої адвокатом за актом приймання-передачі №1, становить 25 375,00 гривень.

Разом з цим, Об`єднана палата Верховного Суду у постанові № 922/445/19 від 03.10.2019 дійшла висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом враховано, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 30.01.2023 у справі №910/7032/17.

Суд зазначає, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Крім того, судом враховано, що дана справа є незначної складності та має розрахунковий характер.

Суд наголошує на тому, що складність справи не полягає в ціні позову, а у категорії спору, а також у затрачених часі та зусиллях.

При цьому втручання суду в договірні відносини між адвокатом та його клієнтом в частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому в статті 43 Конституції (Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду).

Водночас, у пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що "під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи".

У наведеній постанові колегія суддів зазначила, що висновки судів про частково відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

Судом також враховані заперечення відповідача стосовно розміру витрат на професійну правничу допомогу.

При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одним із основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним порівняно з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Дослідивши наданий заявником обсяг послуг, врахувавши характер правовідносин, а також те, що позов було задоволено частково та те, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути ані способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються (тим паче за рахунок держави), ані становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу, керуючись принципами справедливості, верховенства права, критеріями реальності адвокатських витрат в контексті їхньої дійсності та необхідності, критерієм розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку про необґрунтованість розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 25 375,00 грн. На думку суду, витрати на правову допомогу, заявлені Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна інвестиційна компанія "Новобуд" до стягнення, мають бути зменшені до 10 000,00 грн.

Щодо стягнення судових витрат, пов`язаних з проведенням експертизи в розмірі 26 742,24 грн, суд зазначає наступне.

За змістом п.2 ч.3 ст.123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із проведенням експертизи.

Відповідно до ч. 4-7 ст. 127 ГПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.12.2023 у справі № 910/12311/23 було призначено судову експертизу, проведення якої доручено Державному науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України. Витрати по оплаті даної експертизи було покладено на позивача.

На виконання вимог листа №19/24/1-14540-2025 від 21.03.2025 від Державного науково - дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, позивачем було сплачено 26 742,24 грн, що підтверджується копією квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №2.127651245.1 від 05.05.2025 про оплату послуг за проведення судової експертизи згідно рахунку від 20.03.2025 №1/25.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що судом у справі ухвалено рішення про часткове задоволення позову, виходячи з приписів ст.129 ГПК України, витрати пов`язані з проведенням експертизи підлягають розподілу між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 18 471,35 грн судових витрат, пов`язаних з проведенням експертизи, у задоволенні решти вимог належить відмовити.

З огляду на усі вищевикладені обставини, судові витрати в розмірі 28 471,35 грн (10 000,00 грн - витрати на правову допомогу + 18471,35 грн - витрати, пов`язані з проведенням експертизи) покладаються на відповідача, у зв`язку з чим заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна інвестиційна компанія "Новобуд" про ухвалення додаткового рішення у цій справі підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 221, 240, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна інвестиційна компанія "Новобуд" про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/12311/23, задовольнити частково.

2. Стягнути з Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України (02099, м. Київ, вул. Ялтинська, 11, ідентифікаційний код 23311317) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна інвестиційна компанія "Новобуд" (04060, м. Київ, вул. Ризька, 73-Б, оф. 1, ідентифікаційний код 37855348) витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп. та витрати, пов`язані з проведенням експертизи у розмірі 18 471 (вісімнадцять тисяч чотириста сімдесят одна) грн 35 коп.

3. У задоволенні заяви у решті суми витрат на правову допомогу відмовити.

4. Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції в строки та порядку, передбаченому розділом ІV ГПК України.

Додаткове рішення складено 30.03.2026

Суддя І.О. Андреїшина