ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 922/4425/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранця О. М. - головуючого, Кролевець О. А., Мамалуя О. О.,

за участю секретаря судового засідання Сініцина В. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут"

на ухвалу Господарського суду Харківської області

у складі судді Ємельянової О.О.

від 15.12.2025

та на постанову Східного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Тарасової І.В., Крестьянінова О.О., Лакізи В.В.

від 21.01.2026

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут"

до Фізичної особи ОСОБА_2

про стягнення коштів,

за участю представників:

від позивача: Мироненко О.О.,

від відповідача: не з`явилися.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2025 року Приватне акціонерне товариство "Харківенергозбут" звернулося до Господарського суду Харківської області із позовом до фізичної особи ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 4-7158C від 01.01.2019 року за спожиту електричну енергію за період з березня 2025 року по квітень 2025 року у сумі 6139,48 грн, а також про стягнення 3% річних за період з 01.06.2023 року по 19.06.2023 року, з 16.11.2023 року по 14.09.2024 року, з 09.11.2024 року по 30.09.2025 року у сумі 184,79 грн та інфляційні втрати за період з травня 2023 року по липень 2023 року, з червня 2025 року по липень 2025 року у сумі 573,78 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 4-7158C від 01.01.2019 року щодо своєчасної оплати наданих послуг.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та постанови суду апеляційної інстанції

Господарський суд Харківської області ухвалою від 15.12.2025 у справі № 922/4425/25, залишеною без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 21.01.2026, відмовив Приватному акціонерному товариству «Харківенергозбут» у відкритті провадження у справі.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, господарський суд мотивував її тим, що позовна заява не містить будь-яких обґрунтувань щодо пов`язаності предмету спору (стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №4-7158C від 01.01.2019 за спожиту електричну енергію за спірний період) саме з господарською діяльністю відповідача, яка припинена останнім 22.12.2018 відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, тому цей спір відноситься до юрисдикції загальних судів, у зв`язку з чим господарський суд відмовив у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини 1 ст.175 Господарського процесуального кодексу України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справ

Приватне акціонерне товариство "Харківенергозбут" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Господарського суду Харківської області від 15.12.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 21.01.2026 у справі № 922/4425/25, у якій просило їх скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження скаржником визначено абзац 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Скаржник вважає, що ухвала Господарського суду Харківської області від 15.12.2025 та постанова Східного апеляційного господарського суду у справі № 922/4425/25 прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування обставин справи, є незаконною та необґрунтованою.

Зазначив, що у зв`язку з відокремленням функції з розподілу електричної енергії від функцій постачання електричної енергії, що визначено положеннями Закону України «Про ринок електричної енергії», з 01.01.2019 ПрАТ "Харківенергозбут" є постачальником універсальних послуг на території Харківської області у відповідності до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.10.2018 № 1268.

Правовідносини між колишнім постачальником - АТ "Харківобленерго" та споживачем - Суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 виникли починаючи з моменту укладання договору від 26.08.2004 та продовжилися з новим постачальником - ПрАТ "Харківенергозбут" починаючи з 01.01.2019.

Під час здійснення заходів з відокремлення функції з розподілу електричної енергії від функцій постачання електричної енергії АТ "Харківобленерго" (колишній постачальник) передало ПрАТ "Харківенергозбут" (теперішній постачальник) персональні дані споживачів. Таким споживачем є фізична особа-підприємець ОСОБА_2, який підписав заяву-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг 24.12.2018.

Споживач - суб`єкт підприємницької діяльності фізична особа-підприємець ОСОБА_2 не звертався до ПрАТ "Харківенергозбут" із запереченнями щодо укладення договору в цілому або окремих умов договору, а натомість підписав заяву-приєднання до умов Договору № 4-7158C від 01.01.2019.

Отже, правовідносини між ПрАТ "Харківенергозбут" та ОСОБА_2 щодо постачання електричної енергії продовжилися з останнім, починаючи з 01.01.2019, саме як із суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем.

Приєднання відповідача до Договору № 4-7158C від 01.01.2019 відбулося шляхом підписання заяви-приєднання за формою, що затверджена Додатком до постанови НКРЕКП від 26.10.2018 №1268. Формою заяви-приєднання, що затверджена Додатком до постанови НКРЕКП від 26.10.2018 № 1268 не передбачено необхідність надання Споживачем жодних документів (оскільки дані про Споживача передано від колишнього постачальника).

Відповідач у справі - ОСОБА_2 не є новим споживачем, та не був зобов`язаний надавати під час підписання заяви-приєднання жодних документів.

Характер правовідносин (цивільні або господарські), що виникають між постачальником електричної енергії - ПрАТ "Харківенергозбут" та споживачами - фізичними особами залежить в більшій мірі не від "статусу" останніх, а саме від того як використовується такими споживачами електрична енергія (для побутових потреб або не для побутових потреб (комерційна, підприємницька діяльність).

У разі якщо, електрична енергія, що постачається споживачу за відповідним договором використовується останнім не для побутових потреб, а саме для здійснення підприємницької діяльності - то правовідносини мають характер господарських, навіть у тому випадку коли стороною договору є фізична особа без "статусу" фізичної особи-підприємця.

Згідно з Договором № 4-7158C від 01.01.2019 ФОП ОСОБА_2 є споживачем електричної енергії, яку постачає ПрАТ "Харківенергозбут" на умовах Комерційної пропозиції № 1 для малих непобутових споживачів. Постачання електричної енергії за Договором № 4-7158C від 01.01.2019 здійснюється на кіоск. Отже, відповідач є малим непобутовим споживачем. Електрична енергія за Договором № 4-7158C від 01.01.2019 постачається (використовується відповідачем) не для побутових потреб.

Положення ПРРЕЕ, на які посилається Східний апеляційний господарський суд, регулюють правовідносини, що виникають між постачальниками електричної енергії та побутовими споживачами та не підлягають застосуванню для регулювання правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем у справі № 922/4425/25, оскільки останній не є побутовим споживачем та використовує електричну енергію, яка постачається за Договором № 4-7158C від 01.01.2019 для непобутових потреб.

Отже, Східний апеляційний господарський суд застосував норми ПРРЕЕ, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, що, зокрема, призвело до ухвалення незаконної та необґрунтованої постанови.

Суди попередніх інстанцій не врахували висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18, від 09.10.2019 у справі № 127/23144/18, а також зроблені Верховним Судом у постанові від 16.01.2024 у справі № 914/1362/23.

Отже, спірні правовідносини виникли у зв`язку зі здійсненням сторонами господарської діяльності (укладено господарський договір), суб`єктний склад сторін правочину - юридична особа та фізична особа-підприємець. За своїм змістом (предметною юрисдикцією) правовідносини мають господарський характер, а тому спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Відповідач правом подати відзив на касаційну скаргу не скористався, що не перешкоджає здійсненню касаційного перегляду судових рішень.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої та апеляційної інстанції

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно з частиною першою статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів визначена у статті 20 Господарського процесуального кодексу України, згідно з частиною першою якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункт 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у справі №910/8729/18, на яку посилається скаржник, сформувала такі висновки:

- з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України "Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів" одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін (пункт 4.10.);

- отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції (пункт 4.11.);

- з огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (пункт 4.12.).

Також Велика Палата у постанові від 09.10.2019 у справі № 127/23144/18, на яку посилається скаржник, дійшла висновку, що за змістом статей 51, 52, 598 - 609 ЦК України, статей 202 - 208 ГК України, статті 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності), її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею, як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

З 15.12.2017 господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем (постанови Верховного Суду від 02.08.2023 у справі № 342/1333/17, від 14.02.2023 у справі № 591/1068/22).

Такі висновки застосовані Верховним Судом і у постанові від 16.01.2024 у справі № 914/1362/23, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі.

За доводами позивача правовідносини, у справі що переглядається, виникли з господарського договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, який був укладений між колишнім постачальником - АТ "Харківобленерго" та споживачем - Суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 на підставі договору від 26.08.2004 та продовжились з новим постачальником - ПрАТ "Харківенергозбут", шляхом підписання відповідачем заяви-приєднання від 24.12.2018 до договору № 4-7158C від 01.01.2019.

Отже, на думку позивача, спірні правовідносини виникли у зв`язку зі здійсненням сторонами господарської діяльності (укладено господарський договір), суб`єктний склад сторін правочину - ПрАТ "Харківенергозбут" та фізична особа-підприємець ОСОБА_2. Тобто за своїм змістом (предметною юрисдикцією) правовідносини мають господарський характер, а тому спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи Приватному акціонерному товариству «Харківенергозбут» у відкритті провадження у справі за позовом до фізичної особи ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 4-7158C від 01.01.2019 за спожиту електричну енергію за період з березня 2025 року по квітень 2025 року у сумі 6139,48 грн, 3% річних та інфляційних втрат дійшов висновку, що розгляд справи відноситься до юрисдикції загальних судів.

За висновками судів, Великою Палатою Верховного Суду сформовано правову позицію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі №686/19389/17 та від 09.10.2019 року у справі №209/1721/14), згідно з якою критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Факт виникнення заборгованості за об`єктом, який використовується особою, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, виключає можливість вирішення спору про її стягнення у порядку господарського судочинства, оскільки спірні правовідносини не пов`язані з господарською діяльністю відповідача, то вони мають розглядатися судом загальної юрисдикції у цивільному судочинстві.

Такі висновки судів попередніх інстанцій ґрунтуються на тому, що згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач припинив підприємницьку діяльність 22.12.2018, № запису 3124608.

Тобто станом на момент приєднання до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 4-7158C від 01.01.2019, а саме підписання заявки приєднання 24.12.2018, фізична особа - підприємець ОСОБА_2 припинив свою підприємницьку діяльність. Позовна заява не містить будь-яких обґрунтувань щодо пов`язаності предмету спору (стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 4-7158C від 01.01.2019 за спожиту електричну енергію за період з березня по квітень 2025 року) саме з господарською діяльністю відповідача, яка була припинена останнім 22.12.2018.

Верховний Суд вважає такі висновки судів попередніх інстанцій правильними.

Як встановили суди попередніх інстанцій предметом спору у цій справі є вимоги Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» до фізичної особи ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 4-7158C від 01.01.2019 за спожиту електричну енергію за період з березня 2025 року по квітень 2025 року у сумі 6139,48 грн, а також вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Позовні вимоги заявлені до фізичної особи ОСОБА_2, як до власника кіоска, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , до якого позивач поставляв електричну енергію, за точкою комерційного обліку код ЕІС 62Z677, та як до споживача послуг з постачання електричної енергії за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 4-7158C від 01.01.2019, що є публічним договором приєднання, за період з березня 2025 року по квітень 2025 року.

Однак, як встановив суд апеляційної інстанції, станом на момент приєднання до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №4-7158C від 01.01.2019, а саме, підписання заявки - приєднання від 24.12.2018, фізична особа - підприємець ОСОБА_2 вже припинив свою підприємницьку діяльність.

Згідно з частиною першою статті 24 Цивільного кодексу України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

За змістом статті 25 Цивільного кодексу України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті (частини друга та четверта зазначеної статті).

Відповідно до статті 26 Цивільного кодексу України всі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Згідно з абзацом другим статті 30 Цивільного кодексу України цивільна дієздатність фізичної особи визначається як здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Згідно з частиною першою статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

У частинах першій та другій статті 50 Цивільного кодексу України передбачене право фізичної особи на здійснення підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою.

Фізична особа, яка в установленому законом порядку набула статусу підприємця, не втрачає свого статусу фізичної особи. Натомість згідно з частиною дев`ятою статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань фізична особа - підприємець ОСОБА_2 припинив підприємницьку діяльність, дата запису про припинення - 22.12.2018, номер запису 3124608.

Тобто станом на дату підписання заявки - приєднання (24.12.2018) про приєднання до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №4-7158C від 01.01.2019 ОСОБА_2 не мав статусу підприємця, а тому доводи позивача про те, що правовідносини між ПрАТ "Харківенергозбут" та ОСОБА_2 щодо постачання електричної енергії продовжилися з останнім, починаючи з 01.01.2019, саме як із суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем є безпідставними.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що 09.11.2017 ОСОБА_2 продав павільйон, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 згідно з договором купівлі-продажу, договір оренди на земельну ділянку за вказаною адресою мав термін дії до 01.12.2018 та відповідачем не поновлювався, 22.12.2018 відповідач припинив підприємницьку діяльність.

За встановлених у цій справі обставин правильними є висновки судів попередніх інстанцій про помилковість доводів позивача, що виникнення у відповідача заборгованості за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 4-7158C від 01.01.2019 за спожиту електричну енергію за період з березня 2025 року по квітень 2025 року пов`язана з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Такі висновки не суперечать постановам Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №910/8729/18, від 09.10.2019 у справі № 127/23144/18, постанові Верховного Суду від 16.01.2024 у справі № 914/1362/23, на які посилається скаржник, оскільки у цих справах судами встановлено, що на момент укладення спірних договорів відповідачі були зареєстрованими суб`єктами підприємницької діяльності - фізичними особами-підприємцями. Тобто фактичні обставини у цих справах та у справі № 922/4425/25 є різними, оскільки у справі № 922/4425/25 судами встановлено та позивачем не спростовано, що на час підписання договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 4-7158C від 01.01.2019 відповідач припинив підприємницьку діяльність (22.12.2018).

Посилання скаржника у касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції застосував норми ПРРЕЕ, які регулюють правовідносини, що виникають між постачальниками електричної енергії та побутовими споживачами не мають значення для вирішення спору. Позивачем не доведено обставин того, що електрична енергія, що постачається ним за спірним договором, постачається на об`єкт, що належить відповідачеві, та використовується ним, як фізичною особою, для здійснення підприємницької діяльності. Також не доведено обставин того, що спірна заборгованість виникла за період, коли відповідач був зареєстрований підприємцем. У той же час наявність саме таких обставин є визначальними для висновку про належність цього спору до господарської юрисдикції.

Висновки Верховного Суду

За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Верховний Суд, переглянувши ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що оскаржені ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені із додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для їх зміни чи скасування з підстав, викладених у касаційній скарзі немає.

Судові витрати

З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Харківської області від 15.12.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 21.01.2026 у справі № 922/4425/25 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді О. Кролевець

О. Мамалуй