ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2026 р. Справа№ 910/10236/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Алданової С.О.

Корсака В.А.

за участю:

секретаря судового засідання: Лукінчук І.А.,

представників сторін: не з`явилися;

розглянувши апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетонний Альянс України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 (повний текст складено 12.01.2026)

у справі № 910/10236/25 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РКДЗ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетонний Альянс України"

про стягнення 1 202 575, 42 грн,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

У серні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "РКДЗ" (далі - ТОВ «РКДЗ») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій спросить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетонний Альянс України" (далі - ТОВ «БАУ») 1 202 575,42 грн, з яких: 1 004 735,00 грн - основний борг, 50 129, 25 грн - інфляційні втрати, 97 355,96 грн - пеня, 50 355,21 грн 15 % річних.

На обґрунтування заявлених вимог ТОВ «РКДЗ» посилається на порушення ТОВ «Бетонний Альянс України» умов договору поставки №14082024-2 від 14.08.2024 в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару.

Позиції учасників справи.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить суд відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог. Крім того, відповідач у відзиві повідомив, що сплатив основну заборгованість у розмірі 208 000,00 грн, у зв`язку з чим просив зменшити суму основного боргу до 796 735,00 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 позовні вимоги ТОВ «РКДЗ» до ТОВ «БАУ» про стягнення 1 202 575,42 грн задоволено частково. Закрито провадження в частині стягнення основного боргу у розмірі 148 000,00 грн. Стягнуто з ТОВ «БАУ» на користь ТОВ «РКДЗ» 796 735,00 грн основного боргу, 97 355,96 грн пені, 50 355,21 грн 15% річних, 43 908,88 грн інфляційних втрат, а також 14 825,33 грн витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 12.01.2026, ТОВ «БАУ» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення штрафних санкцій, а саме пені у розмірі 97 355,96 грн, 15% річних у розмірі 50 355,21 грн та інфляційних витрат у розмірі 43 908,88 грн.

На думку скаржника, недоведеність правової підстави позову та правомірності позовних вимог є підставою для відмови у позові.

ТОВ «БАУ» зазначає, що, вирішуючи спір в частині нарахування штрафних санкцій за договором поставки №14082024-2 від 14.08.2024, суд не врахував офіційну позицію України щодо настання форс-мажорних обставин, зазначену у листі Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 за №2024/02.0-7.1, що офіційно засвідчує настання форс-мажорних обставин у країні з 24.02.2022 до дати їх офіційного закінчення.

Апелянт вважає, що нарахування штрафних санкцій за договором поставки №14082024-2 від 14.08.2024 є таким, що суперечить офіційній позиції нашої країни в період дії воєнного стану, що зазначено у вище зазначеному листі ТПП України.

Позиції учасників справи.

ТОВ «РКДЗ» надало відзив на апеляційну скаргу, у якому проти доводів та вимог ТОВ «БАУ» заперечує, наводить власні доводи на їх спростування, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін як законне та обґрунтоване.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2026 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/10236/25 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою ТОВ «БАУ» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 до надходження матеріалів справи №910/10236/25.

12.02.2026 матеріали справи №910/10236/25 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «БАУ» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 у справі №910/10236/25. Розгляд справи призначено на 23.03.2026. Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом десяти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу.

20.03.2026 ТОВ «БАУ» сформувало клопотання про перенесення розгляду справи, на обґрунтування якого послалося на перебування свого представника на лікарняному та неможливість направити іншого адвоката.

Відмовляючи у задоволенні зазначеного клопотання, суд виходить з такого.

Неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.

Наведені заявником обставини на обґрунтування причин його неявки у судове засідання не можуть бути визнані судом поважними, оскільки не підтверджені жодними доказами. Крім того, вони не є об`єктивно непереборними. Відповідач як учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді, або взяти участь в судовому процесі особисто (самопредставництво). Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 01.10.2020 у справі №361/8331/18 зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів враховує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (ст. 202 ГПК України).

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04.10.2001 у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника, відповідача та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Суд визнав, що розгляд справи можливо здійснити за відсутності представника заявника на підставі наявних у ній матеріалів; неявка представника заявника у судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги, яка написані чітко та зрозуміло.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

14.08.2024 ТОВ «РКДЗ» (постачальник) та ТОВ «БАУ» (покупець) уклали договір поставки № 14082024-2 (далі - договір), за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити покупцю в порядку та на умовах, визначених договором, щебінь, пісок, асфальт, а покупець зобов`язується прийняти продукцію та оплатити її на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.3 договору постачальник передає у власність покупцю продукцію в наступному асортименті: щебінь фракції 5-10, щебінь фракції 5-20, щебінь фракції 10-20, щебінь фракції 20-40, щебінь фракції 40-70, щебінь фракції 2-5, щебенево-піщана суміш фракції 0.05-70, щебенево-піщана суміш фракції 0.05-40, щебінь фракції 0-40, щебінь фракції 0-70, відсів, пісок з відсівів дроблення фракції 0-5, пісок річковий, асфальтобетонна продукція, тощо.

Кількісні характеристики, а також асортимент продукції визначаються заявками покупця і закріплюються у відповідних видаткових накладних (п. 1.4 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору продукція постачається за узгодженими сторонами договірними цінами. Ціни на продукцію зазначаються у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною цього договору.

Загальна вартість продукції визначається на підставі видаткових накладних, підписаних у період дії цього договору (п. 2.4 договору).

Згідно з п. 2.5 договору розрахунки між сторонами здійснюються шляхом перерахування на поточний рахунок постачальника 100% попередньої оплати вартості продукції (у тому числі її навантаження та доставки). Сторони можуть передбачити інший порядок розрахунків, про що укладається і підписується сторонами додаткова угода до цього договору.

У випадку поставки продукції на умовах п. 3.5 цього договору покупець повинен оплатити повну вартість поставленої продукції протягом 3 (трьох) банківських днів з дати поставки (п. 2.6 договору).

Відповідно до п. 2.7 договору датою оплати є дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

За умовами п. 3.1 договору поставка продукції за цим договором здійснюється автомобільним або залізничним транспортом до відповідного пункту призначення або залізничної станції, що вказується покупцем у відповідній заявці.

За попередньою домовленістю сторін поставка продукції може здійснюватися шляхом її самовивозу автомобільним транспортом зі складу постачальника (п. 3.2 договорі).

Згідно з п. 3.3 договору заявка може бути подана покупцем як в усній, так і в письмовій формі за допомогою телефону, факсу, електронної пошти, пошти або інших засобів комунікації. Заявка повинна містити інформацію про найменування продукції, асортимент та кількість, вид поставки та пункт призначення, контактний номер телефону відповідальної особи за приймання продукції тощо.

Відповідно до п. 3.4 договору постачальник зобов`язується здійснити поставку узгодженої продукції за умови оплати 100 (сто) % її вартості.

Пунктом 3.5 встановлено, що постачальник має право не очікуючи надходження на свій поточний рахунок оплати повної вартості узгодженої продукції поставити її покупцю.

Обов`язок постачальника щодо поставки продукції покупцю вважається виконаним з моменту надання розпорядження (передачі) продукції покупцю відповідно до п. 3.1 та п. 3.2 цього договору. Приймання-передача продукції здійснюється шляхом підписання відповідної видаткової накладної уповноваженими представниками сторін (п. 3.6 договору).

Згідно з п. 3.11 договору у випадку відсутності у покупця видаткових накладних за попередній місяць останній повинен звернутись до постачальника з письмовою вимогою про їх надання до 10 (десятого) числа місяця, наступного за звітним. У випадку відсутності такої вимоги вважається, що видаткові накладні, надіслані постачальником простою кореспонденцією, отримані покупцем і повторного дублювання не потребують.

У разі невмотивованої відмови від підписання видаткових накладних або відсутності письмових заперечень щодо них поставка продукції вважається такою, що здійснена відповідно до цього договору. У разі відмови підписати видаткові накладні покупець зобов`язаний протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту надання постачальником видаткових накладних надати вмотивовану, викладену у письмовому вигляді та завірену печаткою відмову від підписання видаткових накладних. У випадку ненадання такої відмови вважається, що продукція згідно з договором поставлена в повному об`ємі та належної якості, а видаткові накладні підписані покупцем (п. 3.12 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору за невиконання або неналежне виконання обов`язків за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

У випадку порушення покупцем п. 3.12 цього договору останній повинен сплатити постачальнику штраф у розмірі 20 % вартості продукції, що зазначена у видатковій накладній (п. 5.3 договору).

Згідно з п. 5.6 договору у випадку несвоєчасної сплати грошових коштів за цим договором покупцю нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Розмір пені обчислюється від суми заборгованості за кожен день прострочення (включаючи день оплати) до повного розрахунку. У разі прострочення оплати понад 30 (тридцять) календарних днів покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 10 (десять) % від суми заборгованості.

Покупець, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, штраф, пеню, а також 15 (п`ятнадцять) процентів річних від простроченої суми. Відповідно до ст. 625 ЦК України розмір процентів річних встановлений сторонами у договорі (п. 5.7 договору).

У п. 5.8 договору сторони погодили збільшити до 5 (п`яти) років тривалість позовної давності до вимог, що випливають з цього договору, у т.ч. про стягнення вартості продукції, неустойки (штрафу, пені).

Сторони погодили, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання припиняється через 5 (п`ять) років від дня, коли зобов`язання маю бути виконане (п. 5.9 договору).

Згідно з п. 6.1 договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє протягом дванадцяти місяців, а в частині грошових зобов`язань - до їх повного виконання сторонами.

На виконання умов договору ТОВ «РКДЗ» в період 14.12.2024-15.04.2025 передало ТОВ «БАУ» щебеневу продукцію на загальну суму 1 381 006,80 грн за видатковими накладними:

- №8707 від 14.12.2024 на суму 173 021,40 грн;

- №8722 від 16.12.2024 на суму 333 088,50 грн;

- №8736 від 17.12.2024 на суму 265 383,00 грн;

- №142 від 16.01.2025 на суму 193 492,80 грн;

- №157 від 17.01.2025 на суму 178 669,80 грн;

- №164 від 18.01.2025 на суму 237 351,30 грн.

15.04.2025 ТОВ «РКДЗ» надіслало ТОВ «БАУ» вимогу (вих. №150425-1) від 15.04.2025 про погашення заборгованості, у якій вимагало негайно але не пізніше 05.05.2025 погасити існуючу заборгованість у розмірі 1 329 735,00 грн за поставлену продукцію.

23.04.2025 ТОВ «БАУ» отримало вимогу (вих. №150425-1) від 15.04.2025 ТОВ «РКДЗ».

У гарантійному листі №02/05 від 02.05.2025 ТОВ «БАУ» визнало наявність у нього заборгованості перед ТОВ «РКДЗ», обумовленої значною заборгованістю його клієнтів. ТОВ «БАУ» повідомило, що найближчим часом очікує перерахування коштів за договорами поставки будівельних матеріалів та гарантує проведення розрахунків у повному обсязі з ТОВ «РКДЗ» не пізніше 19.05.2025.

ТОВ «БАУ» сплатило ТОВ «РКДЗ» 325 000,00 грн платіжними інструкціями:

- №747 від 25.04.2025 на суму 30 000,00 грн;

- №752 від 28.04.2025 на суму 10 000,00 грн;

- №762 від 01.05.2025 на суму 30 000,00 грн;

- №781 від 07.05.2025 на суму 20 000,00 грн;

- №809 від 21.05.2025 на суму 15 000,00 грн;

- №816 від 22.05.2025 на суму 10 000,00 грн;

- №823 від 23.05.2025 на суму 10 000,00 грн;

- №827 від 27.05.2025 на суму 10 000,00 грн;

- №836 від 29.05.2025 на суму 10 000,00 грн;

- №840 від 30.05.2025 на суму 10 000,00 грн;

- №843 від 02.06.2025 на суму 10 000,00 грн;

- №852 від 06.06.2025 на суму 10 000,00 грн;

- №862 від 09.06.2025 на суму 10 000,00 грн;

- №867 від 11.06.2025 на суму 10 000,00 грн;

- №885 від 18.06.2025 на суму 10 000,00 грн;

- №896 від 20.06.2025 на суму 10 000,00 грн;

- №908 від 26.06.2025 на суму 10 000,00 грн;

- №912 від 27.06.2025 на суму 10 000,00 грн;

- №916 від 30.06.2025 на суму 10 000,00 грн;

- №923 від 02.07.2025 на суму 10 000,00 грн;

- №926 від 03.07.2025 на суму 10 000,00 грн;

- №939 від 04.07.2025 на суму 10 000,00 грн;

- №945 від 07.07.2025 на суму 10 000,00 грн;

- №949 від 08.07.2025 на суму 10 000,00 грн;

- №953 від 09.07.2025 на суму 10 000,00 грн;

- №968 від 11.07.2025 на суму 10 000,00 грн;

- №974 від 14.07.2025 на суму 10 000,00 грн;

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд встановив, що сторони уклали договір, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Стаття 655 ЦК України визначає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 ЦК України).

Відповідно до ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до ст. 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (ч. 1-3 ст. 692 ЦК України).

Суд встановив, що в період 14.12.2024-15.04.2025 ТОВ «РКДЗ» передало ТОВ «БАУ» щебеневу продукцію на загальну суму 1 329 735,00 грн.

Борг у розмірі 60 000,00 грн за поставлену продукцію ТОВ «БАУ» сплатило ТОВ «РКДЗ» протягом липня-серпня 2025 року, тобто до звернення ТОВ «РКДЗ» з позовом до суду та відкриття провадження у справі, оскільки ТОВ «РКДЗ» звернулося з позовом у цій справі 15.08.2025, а провадження у справі було відкрито 22.10.2025.

Оскільки предмет спору в частині 60 000,00 грн припинив існування до звернення позивача з позовом до суду та до відкриття провадження у справі, суд відмовив у задоволенні вимог позову у цій частині.

В цій частині ТОВ «БАУ» рішення суду першої інстанції не оскаржує.

Також суд встановив, що після звернення ТОВ «РКДЗ» з позовом до суду та відкриття провадження у справі відповідач перерахував позивачу 148 000,00 грн. Тобто предмет спору у цій справі в частині вимог про стягнення 148 000,00 грн основного боргу припинив своє існування, а тому суд закрив провадження у справі у відповідній частині на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору.

В цій частині ТОВ «БАУ» рішення суду першої інстанції не оскаржує.

Також ТОВ «БАУ» не оскаржує рішення місцевого суду в частині, якою задоволено вимогу ТОВ «РКДЗ» про стягнення 796 735,00 грн основного боргу, оскільки ТОВ «БАУ» не надало суду доказів оплати товару на зазначену суму.

В апеляційній скарзі ТОВ «БАУ» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині, якою задоволено вимоги ТОВ «РКДЗ» до ТОВ «БАУ» про стягнення 97 355,96 грн пені, 50 355,21 грн 15 % річних та 43 908,88 грн інфляційних витрат.

Порушенням зобов`язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Частинами першою, третьою ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд встановив, що ТОВ «БАУ» допустило порушення зобов`язання за договором в частині оплати поставленого йому ТОВ «РКДЗ» товару, у зв`язку з чим вимоги ТОВ «РКДЗ» про стягнення інфляційних нарахувань та річних є обґрунтованими.

При цьому суд відзначає, що у договорі, зокрема у п. 5.7, сторони встановили розмір процентів річних на рівні 15% від простроченої суми, що їх зобов`язаний сплатити покупець, який прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому вимоги ТОВ «РКДЗ» про стягнення відсотків річних у розмірі 15% є правомірними.

Також сторони узгодили у договорі нарахування пені за прострочення виконання зобов`язання з оплати товару за цим договором у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд першої інстанції встановив, що позивач неправильно нарахував пеню на загальну суму 1 004 735,00 грн за період з 15.12.2024 по 15.04.2025, оскільки поставки товару здійснювались поетапно, а саме: 14.12.2024 на суму 173 021,40 грн; 16.12.2024 на суму 333 088,50 грн; 17.12.2024 на суму 265 383,00 грн; 16.01.2025 на суму 193 492, 80 грн; 17.01.2025 на суму 178 669,80 грн; 18.01.2025 на суму 237 351,30 грн, а отже станом на 15.12.2024 у ТОВ «БАУ» не могла існувати заборгованість у розмірі 1 004 735,00 грн.

Зазначений висновок суду позивач не оскаржує.

За розрахунком суду першої інстанції загальна сумі пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у межах визначеного періоду становить суму більшу, ніж позивач заявив до стягнення, а тому, враховуючи положення ч. 2 ст. 237 ГПК України, місцевий суд правомірно задовольнив вимоги ТОВ «РКДЗ» до ТОВ «БАУ» про стягнення 97 355, 96 грн пені.

Загальна сума 15% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у межах визначеного періоду становить суму більшу, ніж заявлена позивачем до стягнення, а тому суд першої інстанції правомірно задовольнив такі вимоги ТОВ «РКДЗ» у розмірі 50 355,21 грн, оскільки у рішенні суд не може виходити за межі позовних вимог.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що вимоги ТОВ «РКДЗ» у цій частині підлягають задоволенню частково, до стягнення з ТОВ «БАУ» на користь ТОВ «РКДЗ» підлягають 43 908, 88 грн інфляційних нарахувань.

З огляду на доводи апеляційної скарги ТОВ «БАУ» колегія суддів зазначає таке.

ТПП України листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 засвідчила, що військова агресія Російської Федерації проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили).

Вказаний лист ТПП України адресований "Всім, кого це стосується", тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні.

Верховний Суд послідовно зазначає, що лист ТПП від 28.02.2022 є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин; зазначений лист не можна вважати сертифікатом у розумінні ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в України, а також такий лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини.

Отже, лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є доказом настання форс-мажорних обставин для всіх без виключення суб`єктів господарювання України з початком військової агресії Російської Федерації. Кожен суб`єкт господарювання, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.

Крім того, договір, на підставі якого ТОВ «РКДЗ» заявило вимоги у цій справі, сторони уклали 14.08.2024, тобто більш як через 2 роки після настання обставин, на які посилається ТОВ «БАУ» в апеляційній скарзі.

Апеляційну суд також зазначає, що ТОВ «БАУ» у відзиві на позовну заяву не посилалося на обставини, пов`язані з листом ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1.

Якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього (ч. 4 ст. 165 ГПК України).

Наведеним у сукупності спростовуються доводи апеляційної скарги.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетонний Альянс України" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 у справі №910/10236/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 у справі №910/10236/25 залишити без змін.

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

4. Справу повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 31.03.2026.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді С.О. Алданова

В.А. Корсак