ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

(додаткове)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м. ХарківСправа № 922/2321/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

розглянувши заяву представника відповідача Радіоастрономічного інституту Національної академії наук України про ухвалення додаткового рішення по справі

за позовом Акціонерного товариства "Харківобленерго", м. Харків
до Радіоастрономічного інституту Національної академії наук України, м. Харків
про стягнення 11518,77 грн.
без виклику представників учасників справи,

ВСТАНОВИВ:

12.03.2026 Господарським судом Харківської області ухвалено судове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства "Харківобленерго" задоволено частково. Стягнуто з Радіоастрономічного інституту Національної академії наук України (вул. Мистецтв, буд. 4, м. Харків, 61002, ) на користь АТ "Харківобленерго" (вул. Георгія Тарасенка буд. 149, м. Харків, 61037, ) заборгованість за послуги із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії за період 01.02.2022-23.02.2022 у сумі 1488,54 грн, витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у сумі 313,04 грн.

17.03.2026 до суду від представника відповідача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій відповідач просить суд ухвалити додаткове рішення у справі №922/2321/25 щодо розподілу судових витрат понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та стягнути з Акціонерного товариства "Харківобленерго" на користь Радіоастрономічного інституту Національної академії наук України понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі - 10000,00 грн.

Згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Ухвалою суду від 18.03.2026 заяву представника відповідача Радіоастрономічного інституту Національної академії наук України про ухвалення додаткового рішення прийнято до розгляду. Постановлено розгляд заяви здійснювати без повідомлення учасників справи. Встановлено позивачу строк для подання до суду письмових пояснень, заперечень, клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів з моменту отримання копії даної ухвали.

20.03.2026 до суду від представника позивача надійшли заперечення на клопотання (заяву) про ухвалення додаткового рішення, в яких позивач просить суд заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення у справі №922/2321/25 залишити без задоволення. В обґрунтування своїх заперечень позивач зазначає, що згідно наявних документів, які було подано відповідачем/його представником, що містяться у матеріалах справи №922/2321/25, вбачається, що останнім подавалися відзив на позовну заяву, заяву про долучення даних РНОКПП до додаткових відомостей про учасника справи та заперечення на відповідь на відзив, що прямо суперечить твердженню представника відповідача щодо виконання дій, таких як збір доказів, необхідних для належного обґрунтування правової позиції Клієнта через те, що таких доказів до суду подано не було. Акціонерне товариство «Харківобленерго» вважає, що направлення адвокатського запиту від 17.07.2025 року з вихідним номером 1707 не було доцільним та могло мати на меті розширення обсягу наданих Адвокатським об`єднанням послуг Клієнту.

Також позивач вказує, що представником відповідача у заяві про ухвалення додаткового рішення чітко зазначено, що сторонами було попередньо погоджено фіксований розмір винагороди за надання правничої допомоги у межах супроводу справи № 922/2321/25, який становить 10000,00 грн, втім представником відповідача до матеріалів справи не було додано жодного документа яким могло б бути підтверджено згадане вище погодження фіксованого розміру правничої допомоги, навіть навпаки, останнім до справи було долучено документи, які унеможливлюють підтвердження суми 10000,00 грн, як суми, яка на думку представника відповідача є фіксованим розміром допомоги у межах супроводу означеної справи. Також, представником відповідача зазначено, що на підтвердження оплати послуг надається платіжне доручення на суму 15000,00 грн, при цьому зазначений платіж є щомісячною оплатою за договором та включає - 10000,00 грн. за супровід справи №922/2321/25, та оплату інших послуг, наданих Адвокатським об`єднанням у межах правового супроводу діяльності Клієнта. Згадане у цьому абзаці твердження, на думку Акціонерного товариства "Харківобленерго" також не може бути взято до уваги, через те, що відповідно до умов договору, а саме пункту 4.1. розділу 4, сума у розмірі 15000,00 грн, є щомісячним платежем надання послуг, які є визначеними цим договором та не можуть включати в себе будь-яких інших сум оплат за будь які послуги, згідно умов договору, окрім оплати інших фактичних витрат, що визначені розділом 4 договору окремо. Платіжна інструкція від 06.08.2025 року № 05/08/2025, яка була додана до матеріалів справи представником відповідача підтверджує виключно факт оплати Клієнтом послуг сторонніх фахівців та послуг з правничої допомоги надання яких за згадану вище суму відповідно до умов договору Адвокатське об`єднання зобов`язане надати Клієнту та жодним чином не підтверджує оплату попередньо погодженого сторонами фіксованого розміру винагороди за надання правничої допомоги у межах супроводу справи № 922/2321/25 у сумі 10000 грн. Наведене вище також підтверджується долученим представником відповідача до матеріалів справи № 922/2321/25 акту виконаних робіт № 1 по наданню правничої допомоги за липень 2025 року, який узгоджено сторонами 04 серпня 2025 року та підписано ТВО директора Радіоастрономічного інституту Рубеном Федієм та Директором Адвокатського об`єднання "Донець і Партнери" адвокатом Яною Шайхлісламовою в якому чітко зазначено, що згідно з умовами договору Адвокатське об`єднання "Донець і Партнери" надало Радіоастрономічному інституту саме правничу допомогу на суму 15000,00 грн, що також прямо суперечить твердженням представника відповідача про попередньо погоджений фіксований розмір винагороди за надання правової допомоги у межах супроводу даної справи у розмірі 10000,00 грн. Зазначений акт являє собою засвідчення прийому послуг, які Адвокатське об`єднання зобов`язане надавати Клієнту в межах узгодженого сторонами договору з фіксованим розміром оплати в 15000,00 грн/міс. Позивач вказує на відсутність будь-яких документів, що підтверджують або могли бути доказом тверджень представника відповідача, які містяться у заяві про ухвалення додаткового рішення.

Розглянувши заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення та стягнення з позивача судових витрат на правничу допомогу, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, докази на підтвердження розміру витрат сторони на професійну правничу допомогу можуть бути подані у такому порядку: 1) докази можуть бути подані до закінчення судових дебатів у справі; 2) або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила заяву.

Наведені вище положення Господарського процесуального кодексу України у сукупності дають підстави дійти висновку про те, що сторона спору має обов`язок заявити про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу та подати докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Такий обов`язок сторони чітко визначено у статтях 124, 126, 221 Господарського процесуального кодексу України.

Разом з тим, процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.01.2022 у справі №921/221/21, від 31.05.2022 у справі №917/304/21 та від 19.01.2024 у справі №910/2053/20.

Радіоастрономічним інститутом Національної академії наук України до суду був поданий відзив на позовну заяву, в якому відповідач повідомив суд, що 26.05.2025 року між Радіоастрономічним Інститутом та Адвокатським об`єднанням Донець і Партнери було укладено договір про надання правничої (правової) допомоги № 39-25У. Таким чином, повідомлено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат складає витрати на професійну правничу допомогу, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи складає 10000,00 грн.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Стаття 16 Господарського процесуального кодексу України вказує, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим, чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене статтею 129 Господарського процесуального кодексу України. Зазначена норма є загальною та повинна застосовуватись у системно-логічному зв`язку із частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

У частині 5 наведеної норми визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначеними частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, зважаючи на приписи частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Така позиція випливає з правових висновків, які викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 02.02.2024 у справі №910/9714/22.

Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання критеріїв визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу (статті 126, 129 ГПК України), дає підстави дійти висновку, що вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу по суті (розміру суми витрат, які підлягають відшкодуванню) є обов`язком суду, зокрема, шляхом надання оцінки доказам поданим стороною із застосуванням критеріїв визначених у статті 126 та частинах п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України.

Такий обов`язок у кожному конкретному випадку реалізовується на засадах змагальності та рівності сторін, шляхом надання сторонам можливості надати свої міркування/заперечення. За наслідками оцінки обставин справи і наведених учасниками справи щодо цього питання обґрунтувань та дослідження поданих стороною доказів за правилами статті 86 ГПК України, суд і ухвалює рішення в цій частині.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:

- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);

- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);

- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі №914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Такі критерії як обґрунтованість, пропорційність, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката суд має враховувати як відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, так і відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Критерії, визначені частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини 4 статі 129 Господарського процесуального кодексу України. Водночас критерії, визначені частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі і інших, передбачених частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Суд, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу може одночасно застосовувати критерії, що визначені як у частинах 5-7 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (з власної ініціативи), так і в частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (за клопотанням сторони).

Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (рішення у справі "East / West Alliance Limited" проти України"), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (постанова Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (пункти 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Висновки, аналогічні наведеним вище, викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.01.2024 у справі №902/616/23).

На підтвердження надання послуг з професійної правничої допомоги адвокатом Шайхлісламовою Я.В., відповідачем до суду надані ордер АХ №1276706 від 22.07.2025, договір про надання правничої допомоги № 39-25У від 26.05.2025, акт виконаних робіт №1 від 04.08.2025 року до договору про надання правничої допомоги № 39-25У від 26.05.2025 (далі-договір), платіжна інструкція №05.08.2025 від 6 серпня 2025 року.

Відповідно до п.1.1. договору № 39-25У від 26.05.2025 укладеному між Адвокатським об`єднанням Донець і Партнери" в особі директора Шайхлісламової Яни Василівни (надалі іменується - "Адвокатське об`єднання") та Радіоастрономічним інститутом Національної Академії Наук України (надалі іменується - "Клієнт"), Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу та послуги в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, а саме: надання консультаційних послуг та юридичний супровід поточної діяльності Клієнта; юридичний супровід договірної діяльності, аналіз договірних відносин з контрагентами; супровід здійснення публічних закупівель; представництво та захист інтересів Клієнта у органах державної влади, підприємствах, установах і організаціях, незалежно від форми власності, під час здійснення процесуальних дій, що стосуються прав та обов`язків Клієнта.

Відповідно до п.4.1. договору загальна вартість договору складає 90000,00 (дев`яносто тисяч) гривень. Сторони погодили, що сплата за послуги роботу Адвокатського об`єднання за даним договором має форму щомісячного платежу у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Відповідно до п. 4.1.1. договору щомісячний платіж за цим договором здійснюється на початку місяця, наступного за розрахунковим, протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати підписання акту виконаних робіт.

Відповідач вказує, що у межах надання правничої допомоги Адвокатським об`єданням у справі №922/2321/25 було виконано такі дії: аналіз позовної заяви та доданих до неї матеріалів; формування правової позиції у справі, а також її узгодження з Клієнтом щодо заявлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за договором про надання послуг з розподілу електричної енергії за в сумі 11518,77 грн; збір доказів, необхідних для належного обґрунтування правової позиції Клієнта, у тому числі направлення адвокатського запиту (Вих. №1707 від 17.07.2025 року); підготовка та подання процесуальних документів, зокрема відзиву на позовну заяву та заперечень; подання до суду заяви про ухвалення додаткового рішення. При цьому, сторонами було попередньо погоджено фіксований розмір винагороди за надання правничої допомоги у межах супроводу справи №922/2321/25, який становить 10000,00 (десять тисяч) гривень.

На підтвердження оплати послуг надано платіжне доручення №1037 від 06.08.2025 на суму 15000,00 грн, при цьому, як вказує відповідач, зазначений платіж є щомісячною оплатою за договором та включає - 10000,00 грн за супровід справи №922/2321/25, та оплату інших послуг, наданих Адвокатським об`єднанням у межах правового супроводу діяльності Клієнта.

Відповідно до акту №1 від 04.08.2025 по наданню правничої допомоги за липень 2025 Адвокатське об`єднання у липні 2025 надало Клієнту правничу допомогу в на суму: 15000,00 грн. Без ПДВ. Загальна вартість робіт складає 15000,00 грн. (П`ятнадцять тисяч грн. 00 коп.) Цей акт засвідчує прийом послуг та служить підставою для взаємних розрахунків між Адвокатським об`єднанням та Клієнтом.

Згідно з ч.1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши надані відповідачем докази на підтвердження розміру понесення витрат на правову допомогу за договором про надання правничої допомоги № 39-25У від 26.05.2025, суд зазначає, що надані докази не підтверджують фіксований розмір винагороди за надання правової допомоги у межах супроводу даної справи саме у сумі 10000,00 грн, оскільки акт №1 від 04.08.2025 по наданню правничої допомоги за липень 2025 підтверджує саме приймання послуг, які Адвокатське об`єднання зобов`язане надавати Клієнту в межах узгодженого сторонами договору з фіксованим розміром оплати в 15000,00 грн/міс відповідно до п. 4.1. договору.

За таких обставин, суд дійшов висновку про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1500,00 грн, оскільки такий розмір, на переконання суду, відповідатиме критеріям співмірності, обґрунтованості та пропорційності розміру витрат. В частині заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8500,00 грн слід відмовити.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву представника відповідача Радіоастрономічного інституту Національної академії наук України про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Харківобленерго" (вул. Георгія Тарасенка буд. 149, м. Харків, 61037, ) на користь Радіоастрономічного інституту Національної академії наук України (вул. Мистецтв, буд. 4, м. Харків, 61002, ) 1500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В решті заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу -відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Додаткове рішення підписано 30 березня 2026 року.

Суддя Л.В. Шарко