ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"08" квітня 2026 р. м. Київ Справа № 911/975/26

м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108

Господарський суд Київської області

без виклику (повідомлення) сторін

Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О., розглянув матеріали заяви (вх. № 2903 від 06.04.2026) Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІНТОРЕТТО» про забезпечення позову

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІНТОРЕТТО"

01033, м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд.44-Б,

до: Департаменту регіонального розвитку Київської обласної державної адміністрації

04119, м. Київ, вул. Юрія Ілльєнка, буд.40,

про визнання недійсним одностороннього правочину

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТІНТОРЕТТО" звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою (вх.№ 9653 від 06.04.2026) до Департаменту регіонального розвитку Київської обласної державної адміністрації про визнання недійсним одностороннього правочину про дострокове припинення договору будівельного підряду №39-24 від 18.07.2024 та договору будівельного підряду на додаткові роботи № 39/1-24 від 30.12.2024, оформленого листами Департаменту регіонального розвитку Київської обласної державної адміністрації №898/34/34.06.01/2026 від 02.03.2026 та №1084/34/34.06.01/2026 від 13.03.2026.

Разом з позовом Товариством з обмеженою відповідальністю "ТІНТОРЕТТО" подано заяву про забезпечення позову (вх. № 29/03 від 06.04.2026), в якій заявник заявляє про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони Департаменту регіонального розвитку Київської обласної державної адміністрації вилучати об`єкт будівництва "Капітальний ремонт Опорного навчального закладу Мар`янівське навчально-виховне об`єднання "Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів дитячий садок" за адресою: с. Мар`янівка, вул. Шляхова, 3А, Вишгородський район, Київська область, а також передавати зазначений об`єкт будь-яким іншим особам (у тому числі новим підрядникам) для виконання будівельних робіт до набрання законної сили рішенням суду у справі 911/975/26; накладанням заборони Департаменту регіонального розвитку Київської обласної державної адміністрації оприлюднювати в електронній системі публічних закупівель "Prozorro" звіт про розірвання договору будівельного підряду № 39-24 від 18.07.2024 та договору будівельного підряду на додаткові роботи № 39/1-24 від 30.12.2024 (або будь-які інші документи, що підтверджують/фіксують розірвання цих договорів) до набрання законної сили рішенням суду у справі 911/975/26; накладанням заборони Департаменту регіонального розвитку Київської обласної державної адміністрації вчиняти будь-які дії, спрямовані на укладання з будь-якими особами договорів, які повністю або частково стосуються виконання робіт згідно проекту будівельних робіт по об`єкту: "Капітальний ремонт Опорного навчального закладу Мар`янівське навчально-виховне об`єднання "Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів дитячий садок" Поліської селищної ради за адресою: с. Мар`янівка, вул. Шляхова, 3А, Вишгородський район, Київська область.

Забезпечення позову обґрунтовано тим, що невжиття відповідних заходів може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист порушених прав позивача, з огляду на вчинення відповідачем дій, спрямованих на дострокове припинення договорів будівельного підряду. Позивач зазначає, що у разі передачі виконання робіт іншим особам виникнуть нові правовідносини, зміниться стан об`єкта будівництва, що фактично унеможливить відновлення становища сторін у разі задоволення позову.

Відповідно до вимог частини 1 статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

З урахуванням позиції, що викладена у пункті 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процессу.

При цьому, обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватись за загальними правилами відповідно до статей 73, 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України, які передбачають обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Оцінка матеріалів заяви та висновки суду

З матеріалів позову вбачається, що Департаментом регіонального розвитку Київської обласної державної адміністрації 02.03.2026 сформовано та направлено Товариству з обмеженою відповідальністю «ТІНТОРЕТТО» лист-вимогу № 898/34/34.06.01/2026 про розірвання договорів, у якому замовник послався на встановлені станом на 25.02.2026 порушення підрядником строків виконання робіт, визначених календарними графіками виконання робіт у додатку 2 до договору № 39/1-24 від 20.12.2024 та додатку 2 до договору № 39-24 від 18.07.2024, а також зазначив, що починаючи з 01.01.2026 роботи фактично не виконуються і відповідно договори № 39/1-24 від 20.12.2024 та № 39-24 від 18.07.2024 будуть розірвані в односторонньому порядку після спливу місячного строку відповідно до пункту 5.2.1 договорів, а саме: з 25.03.2026.

З матеріалів позову вбачається, що Департаментом регіонального розвитку Київської обласної державної адміністрації 13.03.2026 сформовано до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІНТОРЕТТО» лист № 1084/34/34.06.01/2026 та повідомлено, що договір № 39/1-24 від 20.12.2024 та договір № 39-24 від 18.07.2024 будуть розірвані в односторонньому порядку після спливу місячного терміну, відповідно до пунктів 5.2.1 договорів № 39/1-24 від 20.12.2024 та № 39-24 від 18.07.2024, з урахуванням фактичної дати отримання листа.

Разом з тим, зі змісту відповіді Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІНТОРЕТТО» від 11.03.2026 № 0907/806 вбачається, що заявник не погоджується із зазначеними обставинами та вказує на їх безпідставність, посилаючись, зокрема, на те, що строк виконання робіт відповідно до додаткової угоди №1 до договору № 39/1-24 від 30.12.2024 продовжено до 31.12.2026.

Отже, з аналізу вказаних документів вбачається, що між сторонами існує спір щодо належного виконання договорів, наявності чи відсутності порушень строків виконання робіт, а також правомірності реалізації замовником права на одностороннє розірвання договорів.

Водночас, наведені заявником доводи та подані документи свідчать виключно про наявність спору по суті між сторонами та необхідність оцінки доказів щодо виконання договірних зобов`язань, що є предметом розгляду справи по суті, але не підтверджують наявності обставин, з якими закон пов`язує необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

При цьому, суд враховує, що відповідно до пункту 5.2.1 договорів, на який прямо посилається замовник у листі від 13.03.2026 № 1084/34/34.06.01/2026, замовник має право достроково розірвати договір у разі невиконання зобов`язань підрядником, повідомивши про це у місячний строк, тобто реалізація такого права передбачена умовами самих договорів та законом.

Таким чином, заявлені Товариством з обмеженою відповідальністю «ТІНТОРЕТТО» заходи забезпечення позову фактично спрямовані на заборону реалізації відповідачем передбаченого договором права на одностороннє розірвання договорів та збереження договірних відносин між сторонами.

Разом з тим, вжиття таких заходів означало б фактичне вирішення спору по суті на стадії розгляду заяви про забезпечення позову, що є неприпустимим.

Крім того, суд зазначає, що доводи заявника щодо відсутності порушень строків виконання робіт, наявності акту огляду від 03.03.2026, на який посилається заявник, продовження строків до 31.12.2026, а також обставини, пов`язані з коригуванням проектно-кошторисної документації та фінансуванням, підлягають дослідженню та оцінці судом під час розгляду справи по суті з урахуванням принципу змагальності сторін.

Також суд враховує правову позицію Верховного Суду, відповідно до якої забезпечення позову не може застосовуватись як спосіб попереднього вирішення спору або надання переваги одній із сторін, а заявник повинен довести наявність реальної загрози невиконання рішення суду.

Верховний Суд у постанові від 27.12.2022 у справі № 916/1324/22 (предмет позову - визнання недійсними договору про закупівлю підрядних робіт за державні кошти та додаткової угоди до нього), тобто зі спору, що виник із подібних правовідносин, виснував про те, що:

1) забезпечення позову шляхом заборони відповідачам проводити (здійснювати) будь-які фінансові операції та будь-які роботи (дії) за договором фактично має ознаки вирішення спору по суті, що є недопустимим у розумінні положень статті 137 ГПК України;

2) застосування такого заходу забезпечення позову, як заборона відповідачу-1 проводити будь-які фінансові операції зі сплати коштів, а відповідачу-2 - проводити будь-які роботи за спірним укладеним між ними договором, призводить до блокування господарської діяльності відповідачів, і за умови недоведеності наявності порушення прав позивачів у зв`язку з укладенням спірного правочину, свідчить про його (заходу забезпечення позову) неспівмірність та порушуватиме збалансованість інтересів сторін справи;

Таким чином, вжиті заходи забезпечення позову у виді заборони відповідачам вчиняти дії з виконання укладеного між ними договору про закупівлю, визнання якого недійсним є предметом позову, мають ознаки часткового вирішення спору по суті, оскільки фактично зводяться до застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину ще до ухвалення та набрання законної сили рішенням суду про визнання правочину недійсним та повністю припиняють виконання сторонами договору своїх зобов`язань за цим договором ще до ухвалення судом рішення по суті спору, ставлячи при цьому під сумнів правомірність вчинення оспорюваного правочину та спонукаючи сторони до невиконання умов договору, що свідчить про недотримання положень частини 11 статті 137 ГПК України.

Крім того, встановлення такої заборони фактично призводить до втручання суду в договірні відносини сторін оспорюваного договору, що є складовою господарської діяльності, блокує її, свідчить про неспівмірність такого заходу забезпечення позову та порушує збалансованість інтересів сторін договору".

1. Щодо втрати предмета спору

Позивач зазначає, що у разі передачі об`єкта іншому підряднику відбудеться втрата предмета спору та унеможливиться ефективний захист його прав .

Суд встановив, що предметом позову є визнання недійсним одностороннього правочину щодо дострокового припинення договорів будівельного підряду, оформленого листом-вимогою № 898/34/34.06.01/2026 від 02.03.2026 та листом № 1084/34/34.06.01/2026 від 13.03.2026.

Суд зазначає, що предметом спору є правова оцінка правочину. Суд критично оцінює доводи позивача про те, що у разі передачі об`єкта будівництва іншому підряднику відбудеться втрата предмета спору та унеможливиться ефективний захист його прав, з огляду на таке. Предметом даного спору є вимога про визнання недійсним одностороннього правочину, а саме: дострокового припинення договорів будівельного підряду, оформленого відповідними листами відповідача.

Отже, позовна вимога є немайновою, що полягає у перевірці судом відповідності оспорюваного правочину вимогам законодавства та договору. Передача об`єкта будівництва іншому підряднику, продовження або припинення виконання робіт, а також будь-які зміни фактичного стану об`єкта не впливають на можливість суду: надати оцінку дійсності правочину; встановити юридичні наслідки його вчинення; застосувати наслідки недійсності правочину у разі задоволення позову.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 виходила з того, що забезпечення позову є винятковим процесуальним засобом, який застосовується за наявності належного обґрунтування, співмірності заходу та зв`язку між заявленим заходом і предметом позову.

З огляду на це, суд відхиляє довід позивача про те, що заявлені ним заходи не обмежують діяльність відповідача, оскільки фактично такі заходи спрямовані на блокування реалізації відповідачем управлінських та договірних рішень щодо організації виконання робіт.

2. Щодо передачі об`єкта іншому підряднику та незворотності наслідків

Позивач зазначає, що передача об`єкта іншому підряднику призведе до виконання робіт третіми особами та унеможливить відновлення його прав.

Як встановлено судом, на підтвердження зазначених обставин позивачем надано лише: лист-вимогу № 898/34/34.06.01/2026 від 02.03.2026; лист № 1084/34/34.06.01/2026 від 13.03.2026, які свідчать виключно про намір відповідача розірвати договори будівельного підряду. Разом з тим, вказані документи не містять жодних доказів: оголошення нової процедури закупівлі; визначення іншого підрядника; укладення нового договору; фактичної передачі об`єкта третім особам чи початку виконання робіт іншими особами. Отже, доводи позивача щодо передачі об`єкта іншому підряднику та настання незворотних наслідків ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені належними і допустимими доказами.

Саме лише посилання заявника на ймовірність настання негативних наслідків без належного доказового підтвердження не є достатньою підставою для забезпечення позову. За висновком Верховного Суду, достатньо обґрунтованим є лише підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову, водночас заходи можуть вживатися лише в межах предмета позову. Такий підхід викладено у постанові Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 910/12404/21.

3. Доводи про неможливість доведеня обсягу та якості робіт

Суд критично оцінив доводи позивача про втрату можливості довести обсяг та якість виконаних робіт, вони є передчасними та належними доказами не підтверджені. Сам по собі можливий подальший рух господарських правовідносин між відповідачем та іншими особами щодо спірного об`єкту не виключає можливості підтвердження обсягу й якості вже виконаних позивачем робіт первинною та виконавчою документацією, оскільки законодавством передбачений поточний облік підрядником фактично здійснених господарських операцій, а також іншими належними засобами доказування.

4. Доводи щодо оприлюднення в електроній системі публічних закупівль «prozorro»

Саме по собі оприлюднення інформації в електронній системі публічних закупівель не є юридичним фактом, який змінює, припиняє або створює цивільні чи господарські права та обов`язки сторін договору. Суд зазначає, що предметом спору у даній справі є правомірність одностороннього правочину щодо дострокового припинення договорів підряду, а не дії щодо інформаційного відображення відповідних відомостей у системі публічних закупівель. Оприлюднення відомостей у системі «рrozorro» має виключно інформаційний та публічний характер, спрямований на забезпечення відкритості використання бюджетних коштів, та не породжує самостійних правових наслідків для сторін спірних договірних правовідносин. Позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами, що саме факт розміщення відповідної інформації в системі закупівель унеможливить виконання майбутнього судового рішення; призведе до втрати предмета спору; або істотно ускладнить ефективний захист його прав у межах даної справи.

Посилання заявника на можливі наслідки, пов`язані з оприлюдненням інформації, ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені жодними об`єктивними доказами.

За таких обставин суд дійшов висновку, що наведені доводи не свідчать про наявність реальної та безпосередньої загрози порушення прав позивача, яка б обґрунтовувала необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

5. Доводи щодо подвійного забов`язання та необхідність нового судового спору

Позивач зазначає, що укладення нових договорів може призвести до виникнення подвійних зобов`язань та необхідності звернення до суду з новими позовами. Суд критично оцінює доводи позивача про те, що укладення відповідачем нових договорів може призвести до виникнення подвійних зобов`язань та необхідності звернення до суду з новими позовами, з огляду на таке. Наведені твердження мають гіпотетичний характер, оскільки позивачем не надано доказів укладення відповідачем нових договорів; відсутні докази виникнення будь-яких реальних подвійних зобов`язань; не доведено, що такі обставини є неминучими та вже настали. Саме по собі припущення про можливе виникнення в майбутньому нових правовідносин або спорів не є підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Оскільки у цій справі позивач звернувся до суду з позовною вимогою немайнового характеру, судове рішення, у разі її задоволення, не вимагатиме примусового виконання, в цьому випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватись та досліджуватись така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.11.2020 у справі № 910/8225/20, від 13.01.2021 у справі № 910/9855/20, від 07.10.2021 у справі № 910/2287/21.

При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Наведену правову позицію викладено, зокрема, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

Відтак, в разі задоволення позову, наявність нових договорів підряду щодо об`єкта, які дублюватимуть договірні зобов`язання відповідача за договором будівельного підряду №39-24 від 18.07.2024 та договором будівельного підряду на додаткові роботи № 39/1-24 від 30.12.2024, може мати негативні наслідки саме для відповідача з можливими судовими спорами, натомість відповідачем не вказано, до яких нових судових спорів задоволення цього позову приведе позивача.

6. Щодо відсутності обмеження господарської діяльності

З аналізу змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що позивач фактично заявляє суду заборонити відповідачу вчиняти дії, пов`язані з реалізацією наслідків одностороннього розірвання договорів; унеможливити залучення інших підрядників та організацію виконання робіт. Такі заходи безпосередньо впливають на господарську діяльність відповідача, оскільки обмежують право відповідача вільно розпоряджатися результатами господарської діяльності; перешкоджають укладенню договорів з іншими суб`єктами господарювання; блокують реалізацію управлінських рішень у сфері будівництва. Отже, твердження позивача про відсутність обмежень є необґрунтованими та не відповідають фактичному змісту заявлених заходів.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовною вимогою немайнового характеру, судове рішення, у разі її задоволення, не вимагатиме примусового виконання, у цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття зазначених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призведе до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 16.10.2019 у справі № 904/2285/19.

7. Співмірність заходів із предметом спору

Позивач зазначає, що заявлені заходи не вирішують спір по суті .Суд критично оцінює доводи позивача про те, що заявлені заходи забезпечення позову не вирішують спір по суті, з огляду на таке. Як встановлено судом, предметом позову є вимога про визнання недійсним одностороннього правочину щодо дострокового припинення договорів будівельного підряду. Водночас зміст заяви про забезпечення позову свідчить, що позивач фактично заявляє: заборонити відповідачу реалізовувати наслідки такого правочину; унеможливити припинення виконання договорів; забезпечити фактичне продовження договірних відносин між сторонами.

Таким чином, заявлені заходи спрямовані не на забезпечення можливості виконання майбутнього судового рішення, а на збереження та примусове продовження правовідносин, правомірність припинення яких є предметом розгляду у даній справі.

Заходи забезпечення позову можуть вживатися лише в межах предмета позову та не повинні підміняти собою вирішення спору по суті. Такий підхід відображений у практиці Верховного Суду, зокрема у постанові від 18.02.2022 у справі № 910/12404/21 та у практиці Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/9627/20.

Оскільки у цій справі позов спрямований на спростування правомірності односторонньої відмови від договорів, а заявлені заходи фактично спрямовані на недопущення реалізації наслідків такої відмови та збереження чинності спірних правовідносин на час розгляду справи, вони за своєю суттю наближаються до фактичного вирішення спору до ухвалення рішення по суті.

8. Особливості договору підряду

Суд встановив, що спірні правовідносини сторін виникли з договорів будівельного підряду. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 16.03.2020 у справі № 910/2051/19 роз`яснила, що стаття 849 ЦК України передбачає окремі самостійні підстави відмови замовника від договору підряду, а правові наслідки відмови залежно від відповідної частини цієї статті є різними.

Отже, сама по собі наявність у замовника передбаченого законом права на односторонню відмову від договору підряду є елементом матеріально-правового регулювання спірних відносин, а тому заявлені заходи забезпечення, спрямовані на фактичне блокування реалізації наслідків такої відмови, підлягають особливо суворій оцінці на предмет співмірності та недопущення вирішення спору по суті до розгляду справи.

З огляду на те, що право замовника на відмову від договору підряду прямо передбачене частиною четвертою статті 849 Цивільного кодексу України та є елементом матеріально-правового регулювання спірних відносин, заявлені позивачем заходи забезпечення позову фактично спрямовані на обмеження реалізації такого права.

Водночас правомірність здійснення відповідачем зазначеного права є предметом розгляду у цій справі та підлягає оцінці судом під час вирішення спору по суті. За таких обставин застосування заходів забезпечення позову, спрямованих на недопущення реалізації наслідків відмови від договору підряду, призвело б до втручання суду у матеріально-правові відносини сторін, порушення балансу їхніх інтересів та фактичного вирішення спору до його розгляду по суті, що є неприпустимим.

За результатами розгляду заяви про забезпечення позову, дослідження наданих доказів та оцінки доводів заявника в їх сукупності, суд дійшов висновку, що підстави для вжиття заходів забезпечення позову відсутні. Заявником не доведено наявності обставин, з якими закон пов`язує необхідність застосування заходів забезпечення позову, зокрема не підтверджено існування реальної та безпосередньої загрози утруднення або унеможливлення ефективного захисту його прав чи інтересів у разі невжиття таких заходів. Наведені у заяві доводи ґрунтуються переважно на припущеннях щодо можливого настання негативних наслідків та не підтверджені належними і допустимими доказами. Заявлені заходи забезпечення позову фактично спрямовані на заборону відповідачу реалізовувати передбачене договором та законом право на одностороннє розірвання договорів підряду, а також на недопущення укладення нових договорів та організації виконання робіт іншими особами, що призводить до обмеження господарської діяльності відповідача та порушення балансу інтересів сторін. При цьому, застосування таких заходів означало б фактичне вирішення спору по суті до ухвалення судового рішення, що є неприпустимим відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України та усталеної судової практики Верховного Суду. Отже, заявлені заходи забезпечення позову не є співмірними з предметом позову, не відповідають критеріям обґрунтованості, необхідності та адекватності, а їх застосування може призвести до порушення прав та законних інтересів відповідача.

Керуючись статтями 136, 137, 139, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ухвалив:

У задоволенні заяви (вх. № 29/03 від 06.04.2026) Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІНТОРЕТТО" (01033, м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд. 44-Б, ) про забезпечення позову - відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею - 08.04.2026 та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів.

Суддя С.О. Саванчук