ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

31 березня 2026 року Справа № 903/107/26

Господарський суд Волинської області у складі головуючого судді Гарбара Ігоря Олексійовича, розглянувши у приміщенні Господарського суду Волинської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи справу №903/107/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ЕНЕРГІЯ-МАЙБУТНЬОГО до Фізичної особи-підприємця Масляного Едгара Олеговича про стягнення 2150,80 грн,

ВСТАНОВИВ:

06.02.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю ЕНЕРГІЯ-МАЙБУТНЬОГО сформувало в системі Електронний суд позовну заяву до Фізичної особи-підприємця Масляного Едгара Олеговича про стягнення 2150,80 грн, в т.ч. 1934,64 грн основний борг, 62,17 грн 3% річних, 153,99 грн інфляційні втрати, а також 2662,40 грн судового збору та 15000,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Позовна заява обґрунтована не виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо поставки товару та повернення безпідставно збережених відповідачем коштів за непоставлений товар (авансового платежу) згідно виставленого рахунку-фактури №153-Е від 13.12.2024.

Ухвалою суду від 09.02.2026 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ЕНЕРГІЯ-МАЙБУТНЬОГО до Фізичної особи-підприємця Масляного Едгара Олеговича про стягнення 2150,80грн, залишено без руху. Позивачу не пізніше 10-ти календарних днів з дня вручення ухвали усунути недоліки позовної заяви, а саме: подати докази направлення відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Позивач ухвалу суду від 09.02.2026 отримав 09.02.2026 о 19:46 год, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Отже, строк для усунення недоліків до 20.02.2026 включно.

11.02.2026 позивач подав до суду опис вкладення, Касовий чек (квитанція) та накладну про відправлення поштового відправлення відповідачу (43000, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Плитниця, будинок 9).

Ухвалою суду від 16.02.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач ухвалу суду від 24.02.2026

Отже, строк для подачі відзиву до 11.03.2026.

10.03.2026 представник Фізичної особи-підприємця Масляного Едгара Олеговича сформував в системі Електронний суд відзив на позовну заяву, в якому просить суд:

1. В задоволені позовних вимог ТзОВ Енергія-Майбутнього до фізичної особи підприємця Масляного Едгара Олеговича відмовити повністю.

2. Витребувати у Позивача оригінали усіх поданих додатків до позовної заяви.

3. Не брати до уваги додатки (надані у копіях) до позовної заяви на підставі абз. 2 ч. 6 ст. 91 ГПК та/або ч. 9 ст. 80 ГПК України.

4. Стягнути з позивача в користь відповідача понесені судові витрати.

Зазначив, що в грудні 2024 року позивач ТОВ Енергія-Майбутнього звернулось до відповідача ФОП Масляний Е.О. щодо придбання Товару - інтеркулер DAF CF бувшого у використанні.

Сторонами було погоджено продаж даного Товару та його доставка до позивача транспортною компанією Нова Пошта, форма оплати - накладений платіж (післяплата) з попередньою оплатою Покупцем на рахунок Продавця послуг з перевезення компанії Нова Пошта, яка за попередніми підрахунками складала 2000,00 (дві тисячі гривень).

Після сплати Покупцем вартості доставки, Товар був відправлений в адресу Покупця, що не заперечується та визнається Позивачем.

Проте, після доставки Товару на відділення Нової Пошти, узгодженої з Покупцем, останній не з`явився за Товаром, який в подальшому був повернутий компанією Нова Пошта Продавцю, після закінчення терміну зберігання.

В подальшому Відповідачем було повернуто Позивачу різницю у вартості сплачених Позивачем витрат на доставку Товару та фактичної вартості доставки компанією Нова Пошта в сумі 65,36 грн. Таким чином, жодних узгоджених між сторонами умов придбання та поставки товару Відповідачем порушено не було.

Зазначає, що Позивач вже звертався до Господарського суду Волинської області з заявою, щодо видачі судового наказу в даному спорі. Ухвалою Господарського суду Волинської області від 02.09.2025 у справі №903/862/25 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю Енергія Майбутнього у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи підприємця Масляного Едгара Олеговича 2536,61 грн., з них: 1934,64 грн. заборгованості за непоставлений товар, 41,17 грн. процентів річних, 411,85 грн. за користування чужими грошовими коштами, 148,64 грн. збитків, завданих інфляцією, 242,24 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Підставою відмови у видачі судового наказу судом зазначено: Як вбачається з матеріалів заяви, договір поставки товару №1/312-2024-П, на який посилається заявник, не підписаний боржником, що виключає можливість підтвердження заявником факту укладення договору у письмовій формі. Заявник до заяви по видачу судового наказу приєднав договір поставки №1/312-2024-П від 13.12.2024, на якому міститься підпис лише директора ТзОВ Енергія-Майбутнього Андрія Мокрецова та печатка товариства, а підпис ФОП Масляного Е.О. відсутній.

Вказує, що в позовній заяві Позивач вже покликається на усну домовленість та на Рахунок №153-Е від 13.12.2024 на суму 6364,00 грн., який також не підписаний ФОП Масляний Е.О., що свідчить про спотворення дійсних домовленостей Сторін та штучне створення доказів у справі.

В зв`язку з наведеним Відповідач ставить під сумнів усі копії документів, що додані до позовної заяви, а отже в силу імперативного припису абз. 2 ч. 6 ст. 91 ГПК України, наполягає на поданні Позивачем оригіналів усіх копій документів, що додані до позовної заяви.

Ухвалою суду від 11.03.2026 клопотання відповідача задоволено. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю ЕНЕРГІЯ-МАЙБУТНЬОГО подати протягом трьох днів з дня отримання ухвали суду оригінали документів долучених до позовної заяви. Зобов`язано відповідача ознайомитися з оригіналами документів, які будуть долучені до матеріалів справи на вимогу ухвали суду, протягом п`яти днів з моменту реєстрації в підсистемі «Електронний суд» КП «ДСС».

13.03.2026 представник позивача сформував в системі «Електронний суд» заперечення на відповідь на відзив, в яких позов просить задоволити, оскільки відповідач у відзиві фактично не заперечує факт існування домовленостей щодо продажу товару інтеркулера DAF CF б/у. Вважає, що відповідач самовільно змінив погоджені умови розрахунку, відправивши товар через ТОВ «Нова пошта» із зазначенням необхідності готівкової післяплати. Отже, між сторонами була досягнута усна домовленість щодо придбання товару із здійсненням оплати шляхом безготівкового перерахування коштів. Незважаючи на погоджений сторонами спосіб розрахунку, відповідач самовільно змінив умови виконання домовленості, відправивши товар через ТОВ «Нова пошта» із зазначенням необхідності готівкової післяплати.

Вважає, що відмова позивача є правомірною, оскільки товар був відправлений: з порушенням погоджених умов оплати; з нав`язаною післяплатою. Додатково зазначає, що відповідач частково повернув отримані кошти, що свідчить про визнання ним факту отримання грошових коштів та існування між сторонами відповідних зобов`язань. Однак відповідач, діючи всупереч погодженим умовам, самовільно змінив порядок виконання домовленості, відправивши товар через перевізника із зазначенням необхідності готівкової післяплати. Така зміна умов фактично є односторонньою зміною порядку виконання зобов`язання. Твердження відповідача про те, що позивач не отримав товар, є безпідставним, оскільки товар фактично надійшов до відділення перевізника, однак умови його отримання були змінені відповідачем встановлено готівкову форму розрахунку замість погодженого безготівкового платежу. Додатково зазначає, що переписка між сторонами, у якій обговорювалися умови придбання товару та спосіб оплати, була видалена відповідачем, що свідчить про недобросовісну поведінку останнього та спрямованість його дій на уникнення належного виконання домовленостей.

Щодо оригіналів документів вказує, що домовленість між ТОВ «Енергія-Майбутнього» та ФОП Масляним Е.О. щодо придбання товару була досягнута шляхом електронного листування, зокрема через месенджер Viber, у якому відповідачем було надіслано рахунок на оплату. Після отримання рахунку позивачем було здійснено безготівкову оплату, що підтверджується банківськими платіжними документами. Копію підтвердження оплати було направлено відповідачу засобами електронного зв`язку.

Також, 13.03.2026 позивач надіслав на адресу суду оригінал претензії від 12.11.2025 з доказами надіслання відповідача, лист від 17.12.2024, платіжну інструкцію №68 від 13.12.2024 на суму 2000,00 грн, №476 від 09.01.2025 на суму 65,36 грн про повернення коштів та оригінал платіжної інструкції про сплату судового збору в розмірі 2662,50 грн.

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відсутні.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 ГПК України).

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 ГПК України).

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

Судом враховано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

У відповідності до вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

З огляду на викладене, з метою дотримання принципів господарського судочинства, суд розглянув справу в межах розумного строку.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Як слідує з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю ЕНЕРГІЯ-МАЙБУТНЬОГО та Фізичною особою-підприємцем Масляним Едгардом Олеговичем досягнуто домовленості про поставку товару інтеркулера DAF CF б/у.

Відповідно рахунку-фактури №153-Е від 13.12.2024 на поставку товару (інтеркулера DAF CF б/у) позивач повинен був здійснити оплату на суму 6364,00 грн.

Згідно із платіжною інструкцією №68 від 13.12.2024 позивач перерахував на рахунок відповідача авансовий платіж у розмірі 2000,00 грн у відповідності рахунку-фактури №153-Е від 13.12.2024.

Після сплати Покупцем вартості доставки, Товар був відправлений в адресу Покупця, що не заперечується та визнається Позивачем та відповідачем.

У відповідності до листа від 17.12.2024 №25, позивач просив повернути помилково перераховані кошти в сумі 2000,00 грн, згідно платіжного доручення №168 від 13.12.2024.

Разом з цим, суд не бере даний лист до уваги, оскільки відсутні докази надіслання останнього відповідачу. Також, судом враховано, що у даному листі вказано інший номер платіжної інструкції.

В подальшому, 12.11.2025 позивач надіслав на адресу відповідача претензію про повернення попередньої оплати за непоставлений товар (а.с.14, 16) в розмірі 1934,64 грн.

Після доставки Товару на відділення Нової Пошти, покупець не з`явився за Товаром, який в подальшому був повернутий компанією Нова Пошта Продавцю, після закінчення терміну зберігання.

Позивач доводить, що Відповідач самовільно змінив погоджені умови розрахунку та здійснив відправлення товару через ТОВ «Нова пошта» із зазначенням необхідності доплати різниці вартості товару готівковими коштами, що не було погоджено сторонами та суперечило умовам домовленостей щодо безготівкового розрахунку. У зв`язку з істотним порушенням умов домовленостей з боку Відповідача, Позивач правомірно відмовився від отримання товару, про що повідомив Відповідача, та звернувся з письмовою вимогою про повернення сплаченого авансового платежу.

В подальшому Відповідачем повернуто Позивачу різницю у вартості сплачених Позивачем витрат на доставку Товару та фактичної вартості доставки компанією Нова Пошта в сумі 65,36 грн (а.с.15).

Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами склалися господарські відносини на підставі домовленості про поставку товарів, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1. ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України - правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України).

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Як встановлено судом вище, позивач (покупець) здійснив авансовий платіж на загальну суму 2000,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Разом з цим, позивачем не заперечується той факт, що товар був надісланий на адресу позивача, однак з «ПІСЛЯПЛАТОЮ» (накладений платіж).

Однак, позивач доводить, що відповідач самовільно змінив погоджені умови розрахунку та здійснив відправлення товару через ТОВ «Нова пошта» із зазначенням необхідності доплати різниці вартості товару готівковими коштами, що не було погоджено сторонами та суперечило умовам домовленостей щодо безготівкового розрахунку. У зв`язку з істотним порушенням умов домовленостей з боку Відповідача, Позивач правомірно відмовився від отримання товару, про що повідомив Відповідача, та звернувся з письмовою вимогою про повернення сплаченого авансового платежу.

В той же час, в матеріалах справи відсутні докази домовленості про здійснення безготівкового розрахунку між сторонами усного правочину, а тому відповідні посилання позивача відхилені судом як безпідставні.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відмову у стягненні 1934,64 грн заборгованості у зв`язку із недоведеністю та безпідставністю. Відповідно не підлягають до стягнення нараховані на суму зазначеної позивачем заборгованості 62,17 грн 3% річних та 153,99 грн інфляційні втрати.

Таким чином, з врахуванням вищевикладеного, відсутні правові підстави для задоволення позову, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з покладенням на позивача судових витрат.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 13 ГПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18). Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п.43 постанови Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №917/1307/18). Аналогічна позиція викладена у п.81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129, 231, 233, 236- 238, 240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю ЕНЕРГІЯ-МАЙБУТНЬОГО до Фізичної особи-підприємця Масляного Едгара Олеговича про стягнення 2150,80 грн, відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено 31.03.2026.

Суддя І. О. Гарбар