ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2026 року м.Дніпро Справа № 904/284/22 (904/1811/25)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Іванова О.Г., Чередка А.Є.

секретар судового засідання Жолудєв А.В.

розглянувши апеляційні скарги Фонду державного майна України та Кабінету Міністрів України на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.09.2025 (суддя Соловйова А.Є.)

у справі № 904/284/22 (904/1811/25)

за позовом ліквідатора Державного регіонального проектно-вишукувального інституту "ДНІПРОДІПРОВОДГОСП" арбітражного керуючого Сидорчука Івана Сергійовича

до відповідача-1 Кабінету Міністрів України

відповідача-2 Фонду державного майна України

відповідача-3 Державного агентства водних ресурсів України

про визнання недійсним акту органу державної влади, спростування майнових дій та визнання дій протиправними

ВСТАНОВИВ:

Ліквідатор Державного регіонального проектно-вишукувального інституту "ДНІПРОДІПРОВОДГОСП" арбітражний керуючий Сидорчук Іван Сергійович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача-1 Кабінету Міністрів України, відповідача-2 Фонду державного майна України, відповідача-3 Державного агентства водних ресурсів України про визнання недійсним акту органу державної влади, спростування майнових дій та визнання дій протиправними, в якому просить суд:

1. Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі.

2. Визнати недійсним Розпорядження Кабінету Міністрів України виданого від 26.07.2022 №683-р «Деякі питання управління об`єктами державної власності» в частині передання єдиного майнового комплексу та повноважень з управління корпоративними правами держави Державного регіонального проектно-вишукувального інституту «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП» (код згідно з ) із сфери управління Державного агентства водних ресурсів України до сфери управління Фонду державного майна та визначення Фонду державного майна уповноваженим органом управління, що здійснює контроль за Державним регіональним проектно-вишукувальним інститутом «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП» (код згідно з ).

3. Спростувати майнові дії Державного агентства водних ресурсів України (код згідно з ) та Фонду державного майна України (код згідно з ) щодо передачі єдиного майнового комплексу Державного регіонального проектно-вишукувального інституту «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП» (код згідно з ) із сфери управління Державного агентства водних ресурсів України до сфери управління Фонду державного майна України, оформлені Актом (без номера, без дати) приймання-передачі єдиного майнового комплексу Державного регіонального проектно-вишукувального інституту «ДШПРОДШРОВОДГОСП» (код згідно з ) із сфери управління Державного агентства водних ресурсів України до сфери управління Фонду державного майна України на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.07.2022 №683-р «Деякі питання управління об`єктами державної власності», затвердженим першим заступником голови Фонду державного майна України Д.О. Кліменковим.

4. Визнати протиправними дії Фонду державного майна України () (в особі першого заступника голови Фонду державного майна України Д.О. Кліменкова) щодо затвердження Акту (без номера, без дати) приймання-передачі єдиного майнового Державного регіонального проектно-вишукувального інституту «ДНШРОДШРОВОДГОСП» (код згідно з ) із сфери управління Державного агентства водних ресурсів України до сфери управління Фонду державного майна України на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.07.2022 №683-р «Деякі питання управління об`єктами державної власності».

5. Судові витрати, зокрема, судовий збір - покласти на Відповідачів.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 24.09.2025 у справі №904/284/22 (904/1811/25) позовну заяву ліквідатора Державного регіонального проектно-вишукувального інституту "ДНІПРОДІПРОВОДГОСП" арбітражного керуючого Сидорчука Івана Сергійовича (49044, м. Дніпро, вул. Дмитра Яворницького, буд. 39А, ) до відповідача-1: Кабінету Міністрів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2, код ЄДРПОУ не відомо), відповідача-2: Фонду державного майна України (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 18/9, ), відповідача-3 Державного агентства водних ресурсів України (01004, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд 8, ) про визнання недійсним акту органу державної влади, спростування майнових дій та визнання дій протиправними - задоволено.

Визнано недійсним Розпорядження Кабінету Міністрів України видано від 26.07.2022 року № 683-р «Деякі питання управління об`єктами державної власності» в частині передання єдиного майнового комплексу та повноважень з управління корпоративними правами держави Державного регіонального проектно-вишукувального інституту «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП» (код згідно з ) із сфери управління Державного агентства водних ресурсів України до сфери управління Фонду державного майна та визначення Фонду державного майна уповноваженим органом управління, що здійснює контроль за Державним регіональним проектно-вишукувальним інститутом «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП» (код згідно з ).

Спростовано майнові дії Державного агентства водних ресурсів України (код згідно з ) та Фонду державного майна України (код згідно з ) щодо передачі єдиного майнового комплексу Державного регіонального проектно-вишукувального інституту «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП» (код згідно з ) із сфери управління Державного агентства водних ресурсів України до сфери управління Фонду державного майна України, оформлені Актом (без номера, без дати) приймання-передачі єдиного майнового комплексу Державного регіонального проектно-вишукувального інституту «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП» (код згідно з ) із сфери управління Державного агентства водних ресурсів України до сфери управління Фонду державного майна України на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.07.2022 № 683-р «Деякі питання управління об`єктами державної власності», затвердженим першим заступником голови Фонду державного майна України Д.О. Кліменковим.

Визнано протиправними дії Фонду державного майна України () (в особі першого заступника голови Фонду державного майна України Д.О. Кліменкова) щодо затвердження Акту (без номера, без дати) приймання-передачі єдиного майнового Державного регіонального проектно-вишукувального інституту «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП» (код згідно з ) із сфери управління Державного агентства водних ресурсів України до сфери управління Фонду державного майна України на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.07.2022 № 683-р «Деякі питання управління об`єктами державної власності».

Стягнуто з Кабінету Міністрів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2, код ЄДРПОУ не відомо) на користь Державного регіонального проектно-вишукувального інституту "ДНІПРОДІПРОВОДГОСП" (49044, м. Дніпро, вул. Дмитра Яворницького, буд. 39А, ) 3 028,00 грн судового збору.

Стягнуто з Фонду державного майна України (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 18/9, ) на користь Державного регіонального проектно-вишукувального інституту "ДНІПРОДІПРОВОДГОСП" (49044, м. Дніпро, вул. Дмитра Яворницького, буд. 39А, ) 3 028,00 грн судового збору.

Стягнуто з Державного агентства водних ресурсів України (01004, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд 8, ) на користь Державного регіонального проектно-вишукувального інституту "ДНІПРОДІПРОВОДГОСП" (49044, м. Дніпро, вул. Дмитра Яворницького, буд. 39А, ) 3 028,00 грн судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням Фондом державного майна України подано апеляційну скаргу, згідно якої просить винести постанову, якою скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.09.2025 у справі № 904/284/22 (904/1811/25) і ухвалити нове рішення, яким відмовити ліквідатору Державного регіонального проектно-вишукувального інституту "ДНІПРОДІПРОВОДГОСП" арбітражному керуючому Сидорчуку І. С. повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що оскаржуване рішення прийнято за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- передача єдиного майнового комплексу Підприємства відбулась у законний спосіб, з дотриманням вимог, передбачених ст. 19 Конституції України, Закону України «Про управління об`єктами державної власності», Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 № 950, та Положенням;

- визнаючи протиправними дії Фонду, судом не зазначено в чому виражається протиправність дій та які норми чинного законодавства були порушені Фондом. Так само, у рішенні відсутні мотиви та посилання на норми права, з яких суд першої інстанції дійшов до висновку про задоволення позовної вимоги про спростування майнових дій Державного агентства водних ресурсів України та Фонду державного майна України щодо передачі єдиного майнового комплексу Державного регіонального проектно-вишукувального інституту «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП» із Державного агентства водних ресурсів України до сфери управління Фонду державного майна України, оформлені Актом приймання-передачі на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.07.2022 № 683-р «Деякі питання управління об`єктами державної власності»;

- господарським судом не враховано висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 21.02.2024 у справі № 160/4029/23: « 37. Аналіз абзацу 1 пункту 10 Положення № 1482 підтверджує доводи відповідача про те, що акт приймання-передачі у цьому випадку є лише первинним документом який встановлює факт передачі документів, а заміна органу управління відбулась за Розпорядженням № 37-р, яким передано єдині майнові комплекси державних підприємств, установ та організацій за переліком згідно з додатком 1 із сфери управління уповноважених органів управління (самоврядних організацій) до сфери управління Фонду державного майна України. Положення №1482 дійсно пов`язує момент переходу прав на управління об`єктом передачі з моментом підписання акту приймання-передачі, проте сам акт приймання-передачі лише закріплює та підтверджує факт передачі та може слугувати лише доказом у справі, не є індивідуальним актом, оскільки не містить рішення суб`єкта та не може порушувати прав позивача…»;

- відмовляючи Фонду у клопотанні про закриття провадження у зв`язку з порушенням підсудності даного спору, судом першої інстанції не було враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові Верховного Суду від 02.06.2022 у справі № 910/13614/21: « 5.46. Беручи до уваги наведене вище й ураховуючи суть спірних правовідносин та правовий статус учасників справи, колегія суддів дійшла висновку, що спір в частині позовних вимог про визнання протиправним Розпорядження № 1101-р в частині не належить до юрисдикції господарських судів оскільки Розпорядження №1101-р не стосуються приватизації єдиного майнового комплексу державного підприємства «Радивилівський комбінат хлібопродуктів» і відповідач 2 при прийнятті оскаржуваного розпорядження діяв як суб`єкт управління об`єктами державної власності та виконував покладені на нього Законом України «Про управління об`єктами державної власності» публічно-владні управлінські функції».

Також, не погодившись з вказаним рішенням Кабінетом Міністрів України подано апеляційну скаргу, згідно якої апелянт просить скасувати повністю рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.09.2025 у справі № 904/284/22 (904/1811/25) та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що оскаржуване рішення прийнято при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- в даному випадку, в пункті 1 розпорядження від 26.07.2022 №683-р «Деякі питання управління об`єктами державної власності» мова йде не про передачу окремого майна, яке закріплене за Державним регіональним проектно-вишукувального інститутом "ДНІПРОДІПРОВОДГОСП" на праві господарського відання (оперативного управління), а його передання як єдиного майнового комплексу;

- оскаржуване рішення суду у даній справі підлягає скасуванню, так як прийнято при неправильному застосуванні судом першої інстанції пункту 5 Положення № 1482, що виявилось у неправильному тлумаченні даної норми матеріального права, та як наслідок, у безпідставному застосуванні даної норми матеріального права до спірних правовідносин;

- оскаржуване рішення суду у даній справі підлягає скасуванню, так як останнє прийняте за відсутності у складі учасників справи Мінекономіки та Держстату, тобто з порушенням ч. 2 ст. 50 ГПК України.

Процесуальний хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.11.2024 об`єднано апеляційну скаргу Комунального підприємства «Парк культури та відпочинку апеляційну скаргу Кабінету Міністрів України на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.09.2025 у справі № 904/284/22 (904/1811/25) в одне апеляційне провадження для спільного розгляду з апеляційною скаргою Фонду державного майна України на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.09.2025 у справі № 904/284/22 (904/1811/25).

Хронологія надходження інших процесуальних документів до суду.

27.11.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від ліквідатора Державного регіонального проектно-вишукувального інституту "ДНІПРОДІПРОВОДГОСП" арбітражного керуючого Сидорчука І.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу Фонду державного майна України, в якому просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

08.12.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від ліквідатора Державного регіонального проектно-вишукувального інституту "ДНІПРОДІПРОВОДГОСП" арбітражного керуючого Сидорчука І.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу Кабінету Міністрів України, в якому просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні 25.03.2026 брали участь представники відповідача-1,2 (апелянтів) та позивача. Відповідач-3, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, уповноваженого представника не направив.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях від 28.10.1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені ГПК України, а й рішення ЄСПЛ, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя, навіть в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).

Таким чином, сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).

Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Слід зауважити, що у справі вже відбулося судове засідання 11.02.2026, на яке представник відповідача-3 також не з`явився, жодних заяв/клопотань з процесуальних питань не подавав.

Таким чином, відповідач-3, як учасник судового процесу, не був позбавлений права забезпечити участь у судовому засіданні 25.03.2026 будь-якого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді, в тому числі в режимі відеоконференції.

Аналогічна за змістом позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17.

В свою чергу, варто наголосити на тому, що визначення пріоритету на користь неучасті в судовому засіданні у випадку невизнання судом обов`язкової явки представника, не тягне за собою неможливість здійснення розгляду справи, тобто відсутність уповноваженого представника в судовому засіданні не є безумовною підставою для відкладення судового засідання.

До того ж, обставин, що ускладнювали б вирішення відповідного спору за наявними матеріалами судом не встановлено.

Враховуючи положення ст. 7, 13, 14, 42-46 ГПК України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, та несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, з огляду на те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, приймаючи до уваги необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, зважаючи на обставини сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та викладення її в поданих процесуальних документах, а також в забезпеченні участі в судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції, і цими правами вони розпоряджаються на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішень суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представника відповідача-3

Судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та диспозитивності.

Представники відповідачів-1,2 (апелянтів) підтримали доводи та вимоги своїх апеляційних скарг, просили суд їх задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати в повному обсязі та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Арбітражний керуючий Сидорчук І.С. заперечив проти задоволення апеляційних скарг, в тому числі з підстав, викладених у відзивах, наполягав на необхідності залишення оскаржуваного рішення без змін.

Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, їх представників, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційні скарги належить залишити без задоволення виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, засновником ДРПВІ «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП» є Державне агентство водних ресурсів України, місцезнаходження: Україна, 01004, місто Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 8. Розмір внеску до статутного фонду (грн.): 1 308 000,00грн 100%.

26 липня 2022 року Кабінетом Міністрів України було видано Розпорядження № 683-р "Деякі питання управління об`єктами державної власності" (далі Розпорядження № 683-р) відповідно до п. 4 якого вирішено Передати із сфери управління уповноважених органів управління до сфери управління Фонду державного майна єдині майнові комплекси державних підприємств, установ та організацій, що підлягають ліквідації або реорганізації, а також повноваження з управління корпоративними правами держави щодо суб`єктів господарювання, що підлягають ліквідації, та визначити Фонд державного майна уповноваженим органом управління, що здійснює контроль за суб`єктами господарювання, що підлягають ліквідації, за переліком згідно з додатком 4.

Відповідно до Додатку 4 «ПЕРЕЛІК єдиних майнових комплексів державних підприємств, установ та організацій, що підлягають ліквідації або реорганізації, які передаються до сфери управління Фонду державного майна, суб`єктів господарювання, що підлягають ліквідації, повноваження з управління корпоративними правами держави щодо яких передаються Фонду державного майна, та суб`єктів господарювання, що підлягають ліквідації, контроль за діяльністю яких здійснює Фонд державного майна», до сфери управління Фонду державного майна вирішено передати єдиний майновий комплекс ДРПВІ «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП» (зі сфери управління Державного агентства одних ресурсів України).

23.03.2023 першим заступником голови Фонду державного майна України Д.О. Кліменковим було затверджено Акт (без номера, без дати) приймання-передачі єдиного майнового комплексу ДРПВІ «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП» (код згідно з ) із сфери управління Державного агентства водних ресурсів України до сфери управління Фонду державного майна України на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.07.2022 № 638-р «Деякі питання управління об`єктами державної власності» (далі - Акт приймання-передачі).

У свою чергу, порядок передачі єдиних майнових комплексів державних підприємств, установ, організацій із сфери управління одного органу до сфери управління іншого регулюється Положенням про порядок передачі об`єктів права державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 №1482 (далі Положення №1482).

Відповідно до п. 3 Положення № 1482, ініціатива щодо передачі об`єктів права державної власності може виходити відповідно від органів, уповноважених управляти державним майном, або самоврядних організацій.

Ініціатива щодо передачі об`єктів, визначених абзацом другим підпункту "а" пункту 2 цього Положення, до сфери управління Фонду державного майна може виходити відповідно від органів, уповноважених управляти державним майном, або самоврядних організацій, а також від Кабінету Міністрів України, Мінекономіки та Фонду державного майна.

Таким чином, імперативно передбачене попереднє ініціювання питання про передачу об`єктів права державної власності, що має передувати власне прийняттю рішення про таку передачу.

Зі спірного Розпорядження №683-р, Акту приймання-передачі та інших наявних у розпорядженні ДРПВІ «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП» документів не випливає жодних відомостей про те, що таке попереднє ініціювання щодо передачі єдиного майнового комплексу ДРПВІ «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП» зі сфери управління Державного агентства водних ресурсів України до сфери управління Фонду державного майна України справді здійснювалося.

Позивач вважає, що таке ініціювання не здійснювалося або здійснювалося суто формально, тобто без відповідності вимогам добросовісності, розсудливості, пропорційності, а також вимогам належного врядування як складової принципу верховенства права. Адже здійснити таке ініціювання можна лише після аналізу інформації про фінансово-господарський стан підприємства, наявне майно, зобов`язання тощо.

Позивач зазначив, що ДРПВІ «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП» не отримувало жодних рішень, повідомлень, будь-яких інших документів, матеріалів тощо, які стосувалися б передачі єдиного майнового комплексу ДРПВІ «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП».

Відповідно до абзаців 1, 2, 5, 7 п. 5 Положення № 1482: пропозиції щодо передачі об`єктів права державної власності, яка здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України, погоджуються ініціатором передачі з:

відповідним органом, уповноваженим управляти державним майном, або самоврядною організацією;

підприємством - у разі передачі закріпленого за ним на праві господарського відання (оперативного управління) майна, крім випадків, коли підприємство розташоване на тимчасово окупованій території України або на території проведення антитерористичної операції;

трудовим колективом підприємства - у разі передачі об`єктів соціальної інфраструктури, споруджених за рахунок коштів цього підприємства, крім випадків, коли підприємство розташоване на тимчасово окупованій території України або на території проведення антитерористичної операції. Згода трудового колективу підприємства подається у формі виписки з протоколу загальних зборів (конференції представників).

Органом, уповноваженим управляти державним майном (самоврядною організацією) ДРПВІ «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП» є Державного агентства водних ресурсів України.

При цьому ДРПВІ «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП» не розташоване на тимчасово окупованій території України або на території проведення антитерористичної операції.

Тому пропозиція щодо передачі єдиного майнового комплексу ДРПВІ «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП» зі сфери управління Державного агентства водних ресурсів України до сфери управління Фонду державного майна України мала бути погоджена ініціатором передачі: із ДРПВІ «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП»

Однак з ДРПВІ «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП» пропозиція щодо передачі єдиного майнового комплексу ДРПВІ «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП» зі сфери управління Державного агентства водних ресурсів України до сфери управління Фонду державного майна України не погоджувалася.

Позивач зазначив, що прийняття Розпорядження № 683-р без попереднього погодження пропозиції щодо передачі єдиного майнового комплексу ДРПВІ «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП» із самим ДРПВІ «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП» та його засновником є грубим порушенням Положення № 1482 та суперечить загальним вимогам про прийняття рішень та вчинення дій суб`єктів владних повноважень добросовісно, розсудливо і з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; а також суперечить принципам належного врядування та правової (юридичної) визначеності, які є складовими принципу верховенства права.

Щодо Акту приймання-передачі необхідно зазначити, що він складений Комісією з питань передачі єдиних майнових комплексів державних підприємств, установ та організацій із сфери управління Державного агентства водних ресурсів України до сфери управління Фонду державного майна України (далі - Комісія), утвореною наказом Фонду державного майна України від 20.02.2023 № 317 «Про утворення комісій з питань передачі єдиних майнових комплексів державних підприємств, установ та організацій» Позивач зазначив, що з Акту приймання-передачі вбачається, що до складу Комісії входили представники Фонду державного майна України та два представника Державного агентства водних ресурсів України.

Відповідно до п. 8 Положення № 1482, передача об`єктів права державної власності здійснюється комісією з питань передачі об`єктів, до складу якої входять:

представники органу, уповноваженого управляти державним майном, або самоврядної організації, які приймають та передають державне майно, - у разі передачі підприємств та нерухомого майна, а також представники підприємства, майно якого підлягає передачі, - у разі передачі нерухомого майна;

представники органу, уповноваженого управляти державним майном, або самоврядної організації, які приймають та передають державне майно, підприємства і його трудового колективу - у разі передачі іншого окремого індивідуально визначеного майна (крім нерухомого).

Таким чином, у даному випадку до комісії з питань передачі єдиного майнового комплексу ДРПВІ «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП» мали б входити, крім представників Фонду державного майна України також і представники ДРПВІ «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП».

Однак в порушення п. 8 Положення №1482 таких представників до складу Комісії включено не було.

Відповідно до абз. 1 п. 9 Положення №1482, «комісію з питань передачі об`єктів створює та призначає її голову орган, уповноважений управляти державним майном, або самоврядна організація, які приймають державне майно».

Відповідно до абзаців 5 та 6 п. 9 Положення №1482 орган, який створює комісію з питань передачі об`єктів, у триденний термін з дня прийняття рішення про передачу об`єктів повідомляє відповідні підприємства, установи і організації про визначення кандидатур до складу комісії.

Відповідні підприємства, установи і організації зобов`язані у п`ятиденний термін з дня отримання повідомлення делегувати до складу комісії своїх представників.

Проте Фонд державного майна України не повідомляв ДРПВІ «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП» ані про визначення кандидатур до складу комісії, ані про необхідність делегувати до складу комісії представників ДРПВІ «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП» ані про сам факт прийняття рішення про передачу єдиного майнового комплексу ДРПВІ «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП».

На думку Позивача, вказане суперечить загальним вимогам про прийняття рішень та вчинення дій суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до абзаців 5 та 6 п. 9 Положення № 1482 Передача майна здійснюється в місячний термін з дня прийняття рішення про передачу.

У разі передачі об`єктів, визначених абзацом другим підпункту "а" пункту 2 цього Положення, до сфери управління Фонду державного майна передача здійснюється протягом семи робочих днів.

Як вбачається із Акту приймання-передачі, він затверджений 23.03.2023, що є суттєвим порушенням строку.

Відповідно до абз. 1 п. 10 Положення № 1482 передача оформляється актом приймання передачі за формою згідно з додатком до Порядку подання та розгляду пропозицій щодо передачі об`єктів з комунальної у державну власність та утворення і роботи комісії з питань передачі об`єктів у державну власність, затвердженого цією постановою» (далі - Форма).

Відповідно до Форми, акт приймання-передачі має реквізит «Дата», однак Акт приймання-передачі оформлений без дати. Це унеможливлює точне встановлення дати складання цього документа.

Відповідно до абз. 15-19 п. 10 Положення № 1482, «До акта приймання-передачі об`єктів, зазначених у підпунктах "а", "б", "г" і "є" пункту 2 цього Положення, додаються:

документи, що підтверджують право власності на нерухоме майно;

виписка з бухгалтерського балансу, складеного на останню звітну дату, про вартість об`єкта передачі;

договори найму (оренди) нежитлових приміщень)).

Відповідно до пунктів 2, 3 Форми, в акті приймання-передачі мають бути відображені (а отже - і відповідним чином попередньо встановлені комісією) відомості про склад майна.

Проте Комісія не встановила дійсного складу майна та майнового стану ДРПВІ «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП».

Зміст Акту приймання-передачі фактично зводиться до пропозиції Комісії передати єдиний майновий комплекс, що не відповідає правовій природі та призначенню такого акту. Такий нечіткий зміст Акту приймання-передачі ставить заінтересованих осіб у положення правової невизначеності.

Враховуючи викладене, Позивач вважає, що Розпорядження №683-р в частині передання єдиного майнового комплексу ДРПВІ «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП» зі сфери управління Державного агентства водних ресурсів України до сфери управління Фонду державного майна; майнові дії щодо передачі єдиного майнового комплексу ДП ДРПВІ «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП» із сфери управління Державного агентства водних ресурсів України до сфери управління Фонду державного майна України, оформлені Актом приймання-передачі; дії Фонду державного майна України (в особі першого заступника Голови Фонду державного майна України Д.О. Кліменкова) щодо затвердження Акту приймання-передачі - є незаконними, суперечать законодавству та порушують права і законні інтереси ДРПВІ «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП» та кредиторів ДРПВІ «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП».

За результатом оцінки встановлених обставин та доказів, наявних в матеріалах справи, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки при прийнятті спірного розпорядження Кабінету Міністрів України допущено порушення правової процедури, яке в свою чергу призвело до недотримання принципу верховенства права в прояві «належного урядування» та позбавлення позивача, як заінтересованої особи, права на участь при прийнятті спірного рішення.

При підготовці та прийнятті оскарженого розпорядження в частині відповідачі допустили порушення вимог Положення про порядок передачі об`єктів права державної власності, оскільки пропозиції щодо передачі ДРПВІ «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП» до сфери управління Фонду державного майна не були погоджені із ДРПВІ «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП», як того вимагає п. 5 Положення № 1482.

З огляду на викладене, підготовка та подання Міністерством економіки України до Кабінету Міністрів України проекту оспорюваного розпорядження та подальше погодження та видання такого розпорядження Кабінетом Міністрів України свідчить про те, що має місце невиконання органами виконавчої влади України своїх зобов`язань перед ДРПВІ «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП» через допущені порушення законодавчо визначеної процедури передачі єдиного майнового комплексу за відсутності погодження проекту ДРПВІ «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП», та як наслідок порушення вимог принципу правової визначеності в прояві такого елементу, як принцип «належного урядування» (встановлення процедури і її дотримання), який за європейськими стандартами частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, оскаржуваному судовому рішенню та доводам апеляційних скарг, апеляційний суд зазначає наступне.

Предметом оскарження у цій справі є розпорядження Кабінету Міністрів України в частині, згідно з яким Урядом вирішено питання щодо передачі єдиного майнового комплексу позивача до сфери управління Фонду державного майна України, тобто предметом оскарження є акт індивідуальної дії (в частині).

Предметом доказування у даній справі є відповідність прийняття Розпорядження № 683-р Кабінету Міністрів України "Деякі питання управління об`єктами державної власності" (далі - Розпорядження № 683-р) від 26.07.2022 в частині рішення про передачу із сфери управління уповноважених органів управління до сфери управління Фонду державного майна єдиного майнового комплексу ДРПВІ "ДНІПРОДІПРОВОДГОСП", вимогам діючого законодавства.

Позивач в обґрунтування позову зазначав, що оспорюване розпорядження прийнято відповідачем-1 із порушенням правової процедури, а його реалізація безпосередньо зачіпає права та інтереси позивача - особи, яка є фактичним володільцем та користувачем майна, що підлягає передачі.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 26 липня 2022 року Кабінетом Міністрів України було видано Розпорядження № 683-р "Деякі питання управління об`єктами державної власності".

Приписами статті 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За змістом ст. 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

В той же час, відповідно до ст. 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» від 27.02.2014 №794-VII (далі - Закон №794-VII) Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів. Кабінет Міністрів України відповідальний перед Президентом України і Верховною Радою України, підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України у межах, передбачених Конституцією України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону №794-VII до основних завдань Кабінету Міністрів України належать, зокрема, забезпечення рівних умов для розвитку всіх форм власності; здійснення управління об`єктами державної власності відповідно до закону.

Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 3 цього Закону).

Положеннями ст. 3 Закону №794-VII визначено принципи діяльності Кабінету Міністрів України, зокрема встановлено, що остання ґрунтується на принципах верховенства права, законності, поділу державної влади, безперервності, колегіальності, солідарної відповідальності, відкритості та прозорості (ч. 1). Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2).

На підставі ст. 49 Закону №794-VII Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти постанови і розпорядження. Акти Кабінету Міністрів України підписує Прем`єр-міністр України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 №950 затверджено Регламент Кабінету Міністрів України, відповідно до п. 2 § 30 якого розпорядження Кабінету Міністрів видаються, зокрема, з питань передачі майна.

Як встановлено судом, оспорюване у даній справі розпорядження Кабінету Міністрів України стосується передачі майна, яке перебуває у фактичному володінні та користуванні ДРПВІ «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП», що не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами справи, а отже, зачіпає майнові інтереси згаданого підприємства.

В свою чергу, правові основи управління об`єктами державної власності визначено Законом України «Про управління об`єктами державної власності» від 21.09.2006 №185-V.

Так, частиною 1 статті 1 вказаного Закону передбачено, що управління об`єктами державної власності здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Разом з тим, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» здійснюючи управління об`єктами державної власності, Кабінет Міністрів України, зокрема, встановлює порядок передачі об`єктів державної власності суб`єктам управління, визначеним цим Законом.

Пунктом 1 Положення про порядок передачі об`єктів права державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 №1482 (далі - Положення №1482) передбачено, що це Положення визначає порядок безоплатної передачі об`єктів права державної власності із сфери управління міністерств, інших центральних та місцевих органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Фонду державного майна, інших державних органів, які відповідно до законодавства здійснюють функції з управління державним майном, об`єднань підприємств, яким делеговано функції з управління майном підприємств і організацій, заснованих на державній власності (далі органи, уповноважені управляти державним майном), Національної академії наук, галузевих академій наук, інших установ та організацій, яким державне майно передано у безоплатне користування (далі самоврядні організації), до сфери управління інших органів, уповноважених управляти державним майном, або самоврядних організацій.

ДРПВІ «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП» є державним підприємством і належить до сфери управління Державного агентства водних ресурсів України (пункт 3.1. Статуту). При цьому його майно є державною власністю, закріплене за ним Державним агентством водних ресурсів України і належить позивачу на праві господарського відання. Здійснюючи це право, позивач володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном згідно з чинним законодавством, відповідно до мети і визначених Статутом завдань.

Згідно з пунктом 4 Положення №1482 передача об`єктів права державної власності здійснюється за рішенням: а) Кабінету Міністрів України щодо об`єктів, визначених підпунктами «а» і «ґ» пункту 2 цього Положення; б) органів, уповноважених управляти державним майном, або самоврядних організацій за погодженням з Фондом державного майна щодо об`єктів, визначених підпунктом «б» пункту 2 цього Положення; в) засновника господарського товариства та органу, уповноваженого управляти державним майном, який приймає майно, за погодженням з Фондом державного майна щодо об`єктів, визначених підпунктом «г» пункту 2 цього Положення; ґ) органів, уповноважених управляти державним майном, або самоврядних організацій щодо об`єктів, зазначених у підпункті є пункту 2 цього Положення; д) органів, уповноважених управляти державним майном, або самоврядних організацій за погодженням з підприємствами, за якими закріплене майно, або за погодженням з орендодавцем і орендарем у разі передачі майна, що передано в оренду у складі єдиних (цілісних) майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів, щодо об`єктів, визначених у підпункті «е» пункту 2 цього Положення.

Відповідно до п. 2 Положення № 1482 об`єктами передачі є: а) єдині (цілісні) майнові комплекси підприємств, установ, організацій, їх структурних підрозділів (далі підприємства). Структурний підрозділ підприємства (у тому числі структурний підрозділ, що переданий в оренду у складі єдиного (цілісного) майнового комплексу державного підприємства, організації) може бути об`єктом передачі після виділення його в установленому порядку в цілісний майновий комплекс на підставі розподільного балансу; єдині (цілісні) майнові комплекси підприємств, установ, організацій, які не увійшли до переліку об`єктів, що не підлягають приватизації, та не належать до об`єктів, які необхідно залишити в державній власності; нерухоме майно (будівлі, споруди, у тому числі об`єкти незавершеного будівництва, крім об`єктів, зазначених в абзаці другому пункту 1 цього Положення, а також нежитлові приміщення після виділення їх в окрему облікову одиницю (інвентарний об`єкт) та за умови подальшого укладення з іншими балансоутримувачами будинку, в якому передаються приміщення, договору про спільне користування та утримання будинку і прибудинкової території), яке було передано або передається для розміщення апарату державного органу або для забезпечення функціонування контрольних пунктів в`їзду на тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим і м.Севастополя та виїзду з неї, пунктів пропуску через державний кордон України (крім пунктів пропуску через державний кордон для автомобільного сполучення); б) нерухоме майно, у тому числі нерухоме майно, яке було передано або передається для забезпечення функціонування пунктів пропуску через державний кордон для автомобільного сполучення або передано в оренду у складі єдиних (цілісних) майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів, (будівлі, споруди, об`єкти незавершеного будівництва, крім об`єктів, зазначених в абзаці другому пункту 1 цього Положення, а також нежитлові приміщення), крім майна, зазначеного в абзаці другому підпункту а цього пункту, після виділення його в окрему облікову одиницю (інвентарний об`єкт) за умови подальшого укладення з іншими балансоутримувачами будинку, в якому передаються приміщення, договору про спільне користування та утримання будинку і прибудинкової території; г) державне майно, що не увійшло до статутного капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації, корпоратизації; ґ) підприємства, показники фінансово-господарської діяльності яких погіршилися внаслідок неефективного управління ними органами, уповноваженими управляти державним майном, або самоврядними організаціями; е) інше окреме індивідуально визначене майно підприємств (крім нерухомого), у тому числі індивідуально визначене майно (крім нерухомого), що передано в оренду у складі єдиних (цілісних) майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів; є) інше окреме індивідуально визначене майно підприємств (крім нерухомого), яке буде використовуватися Збройними Силами, іншими військовими формуваннями та правоохоронними органами, у період воєнного стану.

Пунктом 8 Положення №1482 зазначено, що передача об`єктів права державної власності здійснюється комісією з питань передачі об`єктів (крім об`єктів, зазначених у підпункті «є» пункту 2 цього Положення), до складу якої входять: представники органу, уповноваженого управляти державним майном, або самоврядної організації, які приймають та передають державне майно, у разі передачі підприємств та нерухомого майна, а також представники підприємства, майно якого підлягає передачі, у разі передачі нерухомого майна; представники органу, уповноваженого управляти державним майном, або самоврядної організації, які приймають та передають державне майно, підприємства і його трудового колективу у разі передачі іншого окремого індивідуально визначеного майна (крім нерухомого).

Як передбачено пунктом 3 Положення №1482 ініціатива щодо передачі об`єктів права державної власності може виходити відповідно від органів, уповноважених управляти державним майном, або самоврядних організацій.

Ініціатива щодо передачі об`єктів, визначених абзацом другим підпункту «а» пункту 2 цього Положення, до сфери управління Фонду державного майна може виходити відповідно від органів, уповноважених управляти державним майном, або самоврядних організацій, а також від Кабінету Міністрів України, Мінекономіки та Фонду державного майна.

Згідно з пунктом 5 Положення №1482 пропозиції щодо передачі об`єктів права державної власності, яка здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України, погоджуються ініціатором передачі з: відповідним органом, уповноваженим управляти державним майном, або самоврядною організацією; відповідним органом охорони культурної спадщини у разі передачі об`єктів культурної спадщини, що є пам`ятками; Антимонопольним комітетом шляхом отримання дозволу на зазначену передачу у випадках, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції; підприємством у разі передачі закріпленого за ним на праві господарського відання (оперативного управління) майна, крім випадків, коли підприємство розташоване на тимчасово окупованій території України або на території проведення антитерористичної операції; орендодавцем і орендарем у разі передачі об`єктів, що були передані в оренду у складі єдиних (цілісних) майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів; трудовим колективом підприємства у разі передачі об`єктів соціальної інфраструктури, споруджених за рахунок коштів цього підприємства, крім випадків, коли підприємство розташоване на тимчасово окупованій території України або на території проведення антитерористичної операції. Згода трудового колективу підприємства подається у формі виписки з протоколу загальних зборів (конференції представників).

Відповідно до пункту 6 Положення №1482 якщо передача здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України, пропозиції, погоджені відповідно до вимог пункту 5 цього Положення, подаються ініціатором такої передачі до Мінекономіки.

У пропозиціях зазначається: найменування підприємства, його місцезнаходження, ідентифікаційний код згідно з ЄДРПОУ, найменування органу, який здійснює повноваження з управління зазначеним державним майном, стан приватизації (корпоратизації) підприємства; у разі передачі єдиного (цілісного) майнового комплексу структурного підрозділу підприємства або нерухомого майна характеристика об`єкта, що передається.

До пропозицій додаються (у разі передачі об`єктів, визначених абзацом першим підпункту «а» пункту 2 цього Положення, які належать до сфери управління органу виконавчої влади, що припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу або перетворення), і передаються правонаступнику, додаються за наявності, про що зазначається в пояснювальній записці, а об`єктів, визначених абзацом другим підпункту «а» пункту 2 цього Положення, до сфери управління Фонду державного майна додаються за наявності, крім абзацу десятого цього пункту): копія статуту (положення) підприємства; засвідчені в установленому порядку копії балансу, звіту про фінансові результати, звіту про рух грошових коштів і звіту про дебіторську та кредиторську заборгованість за останній календарний рік та на останню звітну дату; бізнес-план або техніко-економічне обґрунтування (з визначенням етапів, термінів, шляхів та засобів реалізації) ефективного використання державного майна, що є об`єктом передачі, з визначенням джерел фінансування видатків з його утримання (далі - економічне обґрунтування), розроблені за встановленою Мінекономіки формою та погоджені органом, до сфери управління якого передається державне майно; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єктів, права на які підлягають державній реєстрації.

Мінекономіки на підставі узгоджених пропозицій, внесених із дотриманням вимог цього Положення, готує і у місячний строк подає за погодженням з Мінфіном, Фондом державного майна, а у разі передачі об`єктів, зазначених в абзаці першому підпункту «а» пункту 2 цього Положення, з Державною службою статистики проекти відповідних рішень Кабінету Міністрів України.

Наведені правові норми вказують, що Кабінет Міністрів України є органом управління об`єктами державної власності та наділений повноваженнями стосовно реалізації прав держави, як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб; при цьому, Кабінет Міністрів України має право передавати об`єкти права державної власності, у тому числі нерухоме майно, за відповідним рішенням; у свою чергу процедура передачі об`єкта права державної власності передбачає погодження з відповідними органами, передачу погоджених пропозицій Міністерством економіки України до Кабінету Міністрів України.

Отже, суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку, що при прийнятті спірного розпорядження Кабінету Міністрів України допущено порушення правової процедури, яке в свою чергу призвело до недотримання принципу верховенства права в прояві «належного урядування» та позбавлення позивача, як заінтересованої особи, права на участь при прийнятті спірного рішення.

При підготовці та прийнятті оскарженого розпорядження щодо позивача, відповідач-1 допустив порушення вимог Положення про порядок передачі об`єктів права державної власності, оскільки пропозиції щодо передачі ДРПВІ «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП» до сфери управління Фонду державного майна не були погоджені із ДРПВІ «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП», як того вимагає п. 5 Положення № 1482.

Щодо доводів апеляційної скарги Фонду державного майна України про те, що судом не зазначено в чому виражається протиправність дій та які норми чинного законодавства були порушені Фондом, то необхідно наголосити, що протиправність дій виражається в тому, що до Комісії з питань передачі єдиних майнових комплексів державних підприємств, установ та організацій із сфери управління Державного агентства водних ресурсів України до сфери управління Фонду державного майна України, утвореної наказом Фонду державного майна України від 20.02.2023 № 317 «Про утворення комісій з питань передачі єдиних майнових комплексів державних підприємств, установ та організацій» входили лише представники Фонду державного майна України та два представника Державного агентства водних ресурсів України, що підтверджується Актом приймання-передачі. В порушення п. 8 Положення №1482 представників ДРПВІ «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП» до складу Комісії включено не було.

Також Фонд державного майна України не дотримався приписів абз. 1, 5, 6 п. 9 Положення №1482 та не повідомляв ДРПВІ «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП» ані про визначення кандидатур до складу комісії, ані про необхідність делегувати до складу комісії представників ДРПВІ «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП» ані про сам факт прийняття рішення про передачу єдиного майнового комплексу ДРПВІ «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП». В свою чергу, як вбачається із змісту Акту приймання-передачі, він затверджений 23.03.2023, тобто з порушенням передбаченого Положенням строку.

Щодо посилання скаржника Фонду державного майна України на те, що судом першої інстанції не було враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові Верховного Суду від 02.06.2022 у справі № 910/13614/21: « 5.46. Беручи до уваги наведене вище й ураховуючи суть спірних правовідносин та правовий статус учасників справи, колегія суддів дійшла висновку, що спір в частині позовних вимог про визнання протиправним Розпорядження № 1101-р в частині не належить до юрисдикції господарських судів оскільки Розпорядження №1101-р не стосуються приватизації єдиного майнового комплексу державного підприємства «Радивилівський комбінат хлібопродуктів» і відповідач 2 при прийнятті оскаржуваного розпорядження діяв як суб`єкт управління об`єктами державної власності та виконував покладені на нього Законом України «Про управління об`єктами державної власності» публічно-владні управлінські функції».

Згідно із частиною шостою статті 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Верховний Суд неодноразово зауважував, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника (див. висновок, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 918/420/16, постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 22.09.2021 у справі № 911/2043/20).

Частиною першої статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

За змістом приписів статті 7 КУзПБ правило концентрації в межах справи про банкрутство майнових спорів, стороною яких є боржник, є універсальним та не містить виключень залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і лише господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи (аналогічний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 607/6254/15-ц, від 18.02.2020 у справі №918/335/17, від 15.06.2021 у справі № 916/585/18 (916/1051/20), постановах Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 921/557/15-г/10, від 06.02.2020 у справі № 910/1116/18, від 12.01.2021 у справі № 334/5073/19).

У розвиток наведених правових позицій у постанові від 15.06.2021 у справі №916/585/18 (916/1051/20) Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок за яким, якщо наслідком задоволення вимоги, заявленої у справі, стороною якої є особа, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, може бути зміна розміру або складу ліквідаційної маси боржника, таку справу слід розглядати у межах справи про банкрутство на підставі статті 7 КУзПБ, а спір є майновим у розумінні положень цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 27.06.2023 у справі № 911/4706/15 (911/1626/21) зазначено, що стаття 7 КУзПБ по суті є спеціальною у відносинах неплатоспроможності і розширює (коригує) правове регулювання кола питань, які відносяться як до предметної та суб`єктної юрисдикції, так і до територіальної (виключної) (статті 20, 30 ГПК України) спорів у справах про банкрутство. Це очевидно у порівнянні норми пункту 8 частини першої статті 20 ГПК України з частиною другою статті 7 КУзПБ, де законодавець розширив предметну підсудність майнових спорів у справах про банкрутство від "вимоги до боржника" до "всі майнові спори, стороною в яких є боржник". Тому з набуттям чинності КУзПБ до господарської юрисдикції віднесено як позовні вимоги до боржника, так і вимоги боржника до інших осіб щодо його майна (майнових прав).

Правило статті 7 КУзПБ має важливий системний зв`язок і вплив на судове провадження за участю боржника, щодо якого відкрито справу про банкрутство, оскільки дана норма забезпечує вирішення та досягнення основних завдань які законодавець заклав для належного вирішення справ про банкрутство.

Мета та завдання розгляду справ позовного провадження, який охоплюється статтею 7 КУзПБ, окрім визначених загальними нормами ГПК України, полягає в тому, що вони повинні перебувати у взаємозв`язку із метою та завданнями, які закладені в основу реалізації судових процедур банкрутства та провадження у справі про банкрутство в цілому.

Організаційною формою досягнення відповідного взаємозв`язку є запроваджений у статті 7 КУзПБ принцип концентрації, який покликаний спрямувати всі судові провадження щодо боржника у справі про банкрутство відповідно до цілей і завдань, визначених законодавцем у КУзПБ

Таким чином, частина друга статті 7 КУзПБ містить спеціальне правило, яке прямо вирішує питання територіальної (виключної) підсудності спорів у справах про банкрутство. На відміну від ГПК України, в якому за критерій розгляду справи взято місцезнаходження суду або особи, КУзПБ встановлює самостійний універсальний критерій підсудності справ, стороною в яких є боржник: в межах справи про банкрутство.

У справі, що розглядається № 904/284/22 (904/1811/25) боржник - ДРПВІ «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП» з 12.07.2022 року визнаний банкрутом та перебуває у процедурі ліквідації.

У цій справі ліквідатор ДРПВІ «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП» ініціював судовий розгляд цього спору з метою захисту права на участь у процедурі прийняття рішення про передачу цілісного майнового комплексу, фактичним користувачем якого є підприємство, до відання Фонду державного майна України та урахування інтересів та прав позивача у процесі ухвалення відповідного рішення суб`єктів владних повноважень, у зв`язку з потребою відстоювання своїх господарських прав щодо майна боржника.

Ліквідатор, серед іншого, просить визнати недійсним розпорядження № 683-р Кабінету Міністрів України "Деякі питання управління об`єктами державної власності" від 26.07.2022 в частині рішення про передачу із сфери управління уповноважених органів управління до сфери управління Фонду державного майна єдиного майнового комплексу ДРПВІ "ДНІПРОДІПРОВОДГОСП".

Статтею 1 Закону України "Про Фонд державного майна України" визначено, що Фонд держмайна є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

За приписами статті 4 цього Закону одним із завдань Фонду держмайна є управління об`єктами державної власності.

До повноважень Фонду держмайна належить здійснення повноваження власника державного майна, у тому числі корпоративних прав, у процесі приватизації та контроль діяльності підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління; прийняття рішення про приватизацію; здійснення продажу державного майна в процесі його приватизації (ст. 5 Закону України "Про Фонд державного майна України").

Частиною першою статті 10 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" визначено, що порядок приватизації державного і комунального майна передбачає: формування та затвердження переліків об`єктів, що підлягають приватизації; опублікування переліку об`єктів, що підлягають приватизації, в офіційних друкованих виданнях державних органів приватизації, на офіційному веб-сайті Фонду державного майна України, на офіційних сайтах місцевих рад та в електронній торговій системі; прийняття рішення про приватизацію; прийняття місцевою радою рішення про приватизацію об`єкта комунальної власності; опублікування інформації про прийняття рішення про приватизацію об`єкта та у випадках, передбачених цим Законом, інформації про вивчення попиту для визначення стартової ціни; проведення інвентаризації та оцінки відповідно до законодавства; проведення у випадках, передбачених законом, аудиту, екологічного аудиту об`єкта приватизації; перетворення державного або комунального підприємства в господарське товариство у процесі приватизації у випадках, передбачених цим Законом; затвердження плану розміщення акцій акціонерних товариств, створених у процесі приватизації, у випадках, передбачених цим Законом, та його виконання; затвердження у випадках, передбачених цим Законом, умов продажу об`єктів приватизації, розроблених аукціонною комісією; опублікування інформації про умови продажу, в тому числі стартову ціну об`єкта приватизації; проведення аукціону, укладення договору купівлі-продажу; укладення договору купівлі-продажу в разі приватизації об`єкта шляхом викупу; опублікування інформації про результати приватизації; прийняття рішення про завершення приватизації.

Згідно з частинами першою - третьою, десятою статті 11 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" ініціювати приватизацію об`єктів можуть органи приватизації, уповноважені органи управління, інші суб`єкти управління об`єктами державної і комунальної власності або покупці. Перелік об`єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням Фонду державного майна України. Переліки об`єктів малої приватизації державної власності, що підлягають приватизації, затверджуються Фондом державного майна України.

З наведених норм убачається, що у правовідносинах приватизації саме Фонд державного майна України виконує функції власника майна та вчиняє правочини, спрямовані на відчуження речових прав держави на майно іншим фізичним та юридичним особам.

Отже, розпорядження № 683-р щодо передачі ДРПВІ "ДНІПРОДІПРОВОДГОСП" (боржника) як цілісного майнового комплексу у відання Фонду державного майна і спір щодо визнання недійсним цього розпорядження в частині такої передачі впливає на зміну конкурсної маси боржника.

Оскільки предмет спору безпосередньо пов`язаний із зміною органу управління боржника, переданням всього його майна в управління іншому суб`єкту, що впливає на зміну конкурсної маси боржника, а відтак і законні інтереси боржника та його кредиторів, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо визначення юрисдикції даного спору, а саме розгляду позовних вимог ліквідатора ДРПВІ "ДНІПРОДІПРОВОДГОСП" про визнання недійсним акту органу державної влади, спростування майнових дій та визнання дій протиправними у межах справи № 904/284/22 про банкрутство, та обґрунтовано враховано правові висновки, викладені у постанові Судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 27.06.2023 у справі № 911/4706/15 (911/1626/21).

Аналогічна позиція наведена в постанові Верховного Суду від 28.01.2025 у справі №904/2032/16 (904/1912/23) у подібних правовідносинах.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє аргументи Фонду державного майна України щодо неврахування правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 02.06.2022 у справі № 910/13614/21, з огляду на те, що обставини у справі, що розглядається є не релевантними до обставин справи № 910/13614/21, в якій позовні вимоги заявлені як окремий позов ТОВ "Зернова група "Київ" до Кабінету Міністрів України, Фонду державного майна України та Міністерства економіки, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівенській і Житомирській областях про визнання протиправними і нечинними дій та наказів не в межах справи про банкрутство.

Щодо тверджень Фонду державного майна України про неврахування правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 21.02.2024 у справі № 160/4029/23 де зазначено, що "Положення №1482 дійсно пов`язує момент переходу прав на управління об`єктом передачі з моментом підписання акту приймання - передачі, проте сам акт приймання-передачі лише закріплює та підтверджує факт передачі та може слугувати лише доказом у справі, не є індивідуальним актом, оскільки не містить рішення суб`єкта та не може порушувати прав позивача...", то такі є необґрунтованими з огляду на таке.

У справі № 160/4029/23, яка розглядалась не в межах справи про банкрутство, суди дійшли висновку, що дії та рішення Фонду державного майна України по створенню комісії з питань передачі єдиних майнових комплексів та складанню і затвердженню такою комісією Акта приймання-передачі єдиного майнового комплексу не можуть бути предметом судового розгляду окремо від розпорядження Кабінету Міністрів України, яким єдиний майновий комплекс позивача передано із сфери управління Національної академії аграрних наук до сфери управління Фонду державного майна. Позивач не може оскаржувати до суду проміжні рішення між переданням майнового комплексу позивача зі сфери управління Національної академії аграрних наук України до Фонду державного майна України (за умови не оскарження відповідного розпорядження Кабінету Міністрів України) і рішенням Фонду державного майна України про приватизацію майнового комплексу - такі рішення не тягнуть порушення прав та інтересів позивача.

Відтак суди дійшли висновку, що цей спір у справі № 160/4029/23 не підлягає розгляду в судовому порядку, у зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю, а висновки судів попередніх інстанцій про задоволення позову у цій справі є невірними, тому підлягають скасуванню.

Водночас, у справі, що розглядається боржник (ДРПВІ "ДНІПРОДІПРОВОДГОСП") окрім вимог про спростування майнових дій Державного агентства водних ресурсів України та Фонду державного майна України щодо передачі єдиного майнового комплексу оскаржив розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.07.2022 №683-р «Деякі питання управління об`єктами державної власності» в частині передання єдиного майнового комплексу.

Отже, предмет спору у справі № 160/4029/23 та у справі що розглядається, не є тотожними, а висновки на які посилається апелянт взяті з контексту вказаної постанови безвідносно загальних висновків у справі щодо заявлених позовних вимог. При цьому апеляційний суд зазначає, що зміст зазначених скаржником постанов не свідчить про застосування судом першої інстанції норм права без урахування висновків, викладених у цих постановах.

Конституційний Суд України у Рішенні від 27.02.2018 № 1-р/2018 вказує на те, що конституційний принцип верховенства права слід розглядати через такі його складові як правова визначеність, правова передбачуваність, правомірні очікування та справедливість. Правову визначеність, зокрема, слід розуміти як обов`язок держави дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб тих законів, які вона ввела в дію, та як необхідність у цілому дотримуватися державою зобов`язань або обіцянок, які вона взяла на себе перед людьми (поняття «законних очікувань»).

Вказані обставини є достатніми для висновку про наявність у позивача легітимних очікувань як фактичного користувача майна, який мав і має правомірні сподівання на вирішення на законодавчому рівні питання щодо правового режиму такого майна та його подальше використання, а оспорюваним розпорядженням фактично унеможливлюється подальше використання позивачем зазначеного майна у господарській діяльності.

За юридичною позицією Конституційного Суду України верховенство права це панування права в суспільстві; верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо; всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України; справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права; у сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення (підпункт 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 02.11.2004 №15-рп/2004).

Конституційний Суд України в абзаці другому пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 11.10.2005 №8-рп/2005 зазначив, що діяльність правотворчих і правозастосовчих органів держави має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм Конституції України, а повноваження у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.

З огляду на викладене підготовка та подання Міністерством економіки України до Кабінету Міністрів України проекту оспорюваного розпорядження та подальше погодження та видання такого розпорядження Кабінетом Міністрів України свідчить про те, що має місце невиконання органами виконавчої влади України своїх зобов`язань перед ДРПВІ «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП» через допущені порушення законодавчо визначеної процедури передачі єдиного майнового комплексу за відсутності погодження проекту ДРПВІ «ДНІПРОДІПРОВОДГОСП», та як наслідок порушення вимог принципу правової визначеності в прояві такого елементу, як принцип «належного урядування» (встановлення процедури і її дотримання), який за європейськими стандартами частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону).

Як вже було зазначено, пунктом 5 Положення № 1482 передбачено, що пропозиції щодо передачі об`єктів права державної власності, яка здійснюється за рішенням Кабміну, погоджуються ініціатором передачі з:

- відповідним органом, уповноваженим управляти державним майном, або самоврядною організацією;

- відповідним органом охорони культурної спадщини - у разі передачі об`єктів культурної спадщини, що є пам`ятками;

- Антимонопольним комітетом - шляхом отримання дозволу на зазначену передачу у випадках, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції;

- підприємством - у разі передачі закріпленого за ним на праві господарського відання (оперативного управління) майна, крім випадків, коли підприємство розташоване на тимчасово окупованій території України або на території проведення антитерористичної операції;

- орендодавцем і орендарем - у разі передачі об`єктів, що були передані в оренду у складі єдиних (цілісних) майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів;

- трудовим колективом підприємства - у разі передачі об`єктів соціальної інфраструктури, споруджених за рахунок коштів цього підприємства, крім випадків, коли підприємство розташоване на тимчасово окупованій території України або на території проведення антитерористичної операції. Згода трудового колективу підприємства подається у формі виписки з протоколу загальних зборів (конференції представників).

У разі недосягнення згоди між сторонами, що передають і приймають об`єкти передачі, або з іншими сторонами, що погоджують передачу об`єктів, спільним рішенням цих сторін може створюватися тимчасова узгоджувальна робоча група для опрацювання взаємоприйнятних рішень та визначення у разі потреби додаткових умов запропонованої передачі.

Якщо виконання зазначених додаткових умов передачі залежить від органу, не задіяного раніше у процесі передачі, ініціатор передачі погоджує додаткові умови з цим органом.

Пунктом 6 Положення № 1482 визначено, що у разі, якщо передача здійснюється за рішенням КМУ, пропозиції, погоджені відповідно до вимог пункту 5 цього Положення, подаються ініціатором такої передачі до Мінекономіки.

У пропозиціях зазначається:

- найменування підприємства, його місцезнаходження, ідентифікаційний код згідно з ЄДРПОУ, найменування органу, який здійснює повноваження з управління зазначеним державним майном, стан приватизації (корпоратизації) підприємства;

- у разі передачі єдиного (цілісного) майнового комплексу структурного підрозділу підприємства або нерухомого майна - характеристика об`єкта, що передається.

Мінекономіки на підставі узгоджених пропозицій, внесених із дотриманням вимог цього Положення, готує і у місячний строк подає за погодженням з Мінфіном, Фондом державного майна, а у разі передачі об`єктів, зазначених в абзаці першому підпункту «а» пункту 2 цього Положення, - з Державною службою статистики проекти відповідних рішень Кабміну.

У разі передачі об`єктів, визначених абзацом другим підпункту «а» пункту 2 цього Положення, до сфери управління Фонду державного майна, Мінекономіки на підставі пропозицій, підготовлених з дотриманням вимог цього Положення, та наявних документів і відомостей з відкритих відповідних державних реєстрів, зокрема Єдиного реєстру об`єктів державної власності та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, Єдиного державного реєстру, готує і протягом семи робочих днів подає за погодженням у триденний термін з Мінфіном та Держстатом проекти відповідних рішень Кабміну.

Зі змісту наведених норм законодавства вбачається, що об`єкти державної власності, які складаються, зокрема з єдиних (цілісних) майнових комплексів підприємств, установ, організацій, їх структурних підрозділів, можуть передаватися зі сфери управління одного органу до сфери управління Фонду держмайна за ініціативою Кабміну. При цьому у разі передачі закріпленого за підприємством на праві господарського відання (оперативного управління) майна, рішення про передачу погоджується з таким підприємством, крім випадків, коли останнє розташоване на тимчасово окупованій території України або на території проведення антитерористичної операції. Погоджувальна процедура включає подання пропозицій та зауважень зацікавленими сторонами та, у разі не досягнення згоди - утворення тимчасової узгоджувальної робочої групи для опрацювання взаємоприйнятних рішень та визначення у разі потреби додаткових умов запропонованої передачі. Тільки після проходження етапу погодження така пропозиція подається до Мінекономіки, яке готує проєкт відповідного рішення та після погодження з Мінфіном, Фондом державного майна та Державною службою статистики передає його на розгляд Кабміну.

Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 28.01.2025 у справі №904/2032/16 (904/1912/23) у подібних правовідносинах.

У цій справі позивач доводить відсутність такого погодження з підприємством Боржника.

Скаржники у своїх апеляційних скаргах зазначають про відсутність необхідності погодження передачі єдиного (цілісного) майнового комплексу підприємства з таким підприємством, оскільки на думку скаржників, у розумінні пункту 5 Положення № 1482 таке погодження має здійснюватися тільки у разі, якщо передається окреме майно, водночас, передача єдиного (цілісного) майнового комплексу не потребує погодження з підприємством.

В контексті вказаних аргументів колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вимога стосовно необхідності погодження передачі об`єктів державної власності з підприємством ставиться у залежність від таких умов: якщо передача здійснюється за рішенням КМУ; якщо відповідний об`єкт закріплений за підприємством на праві господарського відання (оперативного управління); якщо таке підприємство не перебуває на тимчасово окупованій території України або на території проведення антитерористичної операції.

При цьому абзац п`ятий 5 Положення № 1482 не уточнює вид державного майна, передача якого потребує погодження з підприємством, за яким таке майно закріплене на праві господарського відання (оперативного управління), а також не вказує на виключення, що свідчить про те, що поняття "майно", застосоване у вказаній нормі, включає усі види майна, у тому числі й ті об`єкти державної власності, що визначені підпунктом "а" пункту 2 Положення № 1482 - єдині (цілісні) майнові комплекси підприємств, установ, організацій, їх структурних підрозділів.

Оскільки складовою частиною процедури передачі єдиного (цілісного) майнового комплексу є погодження такої передачі з підприємствами, за якими відповідні об`єкти державної власності закріплені на праві господарського відання (оперативного управління); виключення складають випадки знаходження підприємства на тимчасово окупованій території України або на території проведення антитерористичної операції; недотримання погоджувальної процедури свідчить про порушення встановленого законодавством порядку передачі об`єктів державної власності зі сфери управління одного державного органу до іншого, оскільки при цьому не враховуються інтереси підприємства як фактичного користувача такого майна.

З огляду на перебування ДРПВІ "ДНІПРОДІПРОВОДГОСП" у процесі банкрутства, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що зміна органу управління єдиним (цілісним) майновим комплексом підприємства впливає на зміну конкурсної маси боржника, а відтак на права та інтереси боржника та його кредиторів, включаючи виконання останнім зобов`язань за судовими рішеннями, а також на обов`язки держави щодо відшкодування заборгованості ДРПВІ "ДНІПРОДІПРОВОДГОСП".

Зважаючи на що, аргументи Кабінету Міністрів України є безпідставними та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, а відтак мотивовано відхиляються судом.

Щодо доводів апеляційної скарги Кабінету Міністрів України про те, що оскаржуване рішення прийняте за відсутності у складі учасників справи Мінекономіки та Держстату, тобто з порушенням ч. 2 ст. 50 ГПК України, варто відзначити наступне.

Пунктом 6 Положення № 1482 визначено, що Мінекономіки на підставі узгоджених пропозицій, внесених із дотриманням вимог цього Положення, готує і у місячний строк подає за погодженням з Мінфіном, Фондом державного майна, а у разі передачі об`єктів, зазначених в абзаці першому підпункту "а" пункту 2 цього Положення, - з Державною службою статистики проекти відповідних рішень Кабінету Міністрів України.

Згідно з п. 9 ст. 116 Конституції України; п. 9 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" Кабінет Міністрів України:

1) спрямовує і координує роботу міністерств, інших органів виконавчої влади, здійснює контроль за їх діяльністю;

2) в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання (ч. 1 ст. 117 Конституції України);

3) є вищим органом у системі органів виконавчої влади та здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів (ст. 1 Закону України "Про Кабінет Міністрів України").

Тобто, Мінекономіки є органом, що підпорядкований Кабінету Міністрів України, залучений до процедури прийняття Кабінетом Міністрів України рішення, яке оскаржується у даній справі.

Судом встановлено, що відповідач-1 як уповноважений орган публічної влади не доручив Мінекономіки вступити у дану справу в якості третьої особи.

Водночас, у даній справі оскаржується рішення Кабінету Міністрів України, відтак, вказуючи про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, у зв`язку з незалученням Мінекономіки, скаржник не зазначає яким чином задоволення судом вимог позивача може вплинути у цій справі на права та інтереси Мінекономіки.

Аналогічний підхід застосовується й щодо Держстату.

При цьому останні вправі самостійно захищати свої права у випадку їх порушення, в тому числі шляхом оскарження судового рішення з підстав, визначених ст. 254 ГПК України, як особи, про чиї права, інтереси та (або) обов`язки суд вирішив питання в судовому акті, навівши відповідне обґрунтування власного інтересу.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає порушення ч. 2 ст. 50 ГПК України, про які стверджується апелянтом.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і обставини, надав їх належну правову оцінку.

Порушень або неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи те, що доводи апеляційних скарг не спростовують мотивів та висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, відсутні підстави для зміни чи скасування рішення від 24.09.2025.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційних скарг на підставі положень ст. 129 ГПК України покладаються на їх заявників.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Фонду державного майна України та Кабінету Міністрів України на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.09.2025 у справі №904/284/22(904/1811/25) залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.09.2025 у справі №904/284/22 (904/1811/25) залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційних скарг покласти на скаржників.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 31.03.2026

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя О.Г. Іванов

Суддя А.Є. Чередко