ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 922/458/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Багай Н. О. - головуючої, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Руда Г. В.,

за участю представників:

позивача - не з`явилися,

відповідача - Рижкова І. П. (адвоката, в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Харківської міської ради

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.08.2025 (колегія суддів: Слободін М. М. - головуючий, Гребенюк Н. В., Шутенко І. А.) та рішення Господарського суду Харківської області від 01.07.2025 (суддя Шарко Л. В.) у справі

за позовом Харківської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КПМ Харків Буд"

про закриття розділів Державного реєстру прав, реєстраційних справ і зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У лютому 2025 року Харківська міська рада звернулася до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КПМ Харків Буд" (далі - ТОВ "КПМ Харків Буд"), у якому просила:

- закрити розділ Державного реєстру прав та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю літ. "А-1" загальною площею 20,8 м2 на майдані Благовіщенському, 3 у м. Харкові (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер запису про право власності: 31104066, підстава внесення запису: рішення державного реєстратора Комунального підприємства "Постачальник послуг" Солоницівської селищної ради Харківської області Луценка Павла Геннадійовича (далі - державний реєстратор Луценко П. Г.) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 10.04.2019 № 46390663);

- закрити розділ Державного реєстру прав та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю літ. "Б-1" загальною площею 26,0 м2 на майдані Благовіщенському, 3 у м. Харкові (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер запису про право власності: 31095085, підстава внесення запису: рішення державного реєстратора Луценка П. Г. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 09.04.2019 № 46381243);

- зобов`язати ТОВ "КПМ Харків Буд" звільнити земельну ділянку площею 0,3725 га з кадастровим номером :01:002:0011, розташовану за адресою: м. Харків, майдан Благовіщенський, 3, від нежитлових будівель літ. "А-1" загальною площею 20,8 м2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) і літ. "Б-1" загальною площею 26,0 м2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

1.2. Позовні вимоги Харківської міської ради обґрунтовані тим, що право власності ТОВ "КПМ Харків Буд" на нежитлові будівлі літ. "А-1" і літ. "Б-1", розташовані за адресою: м. Харків, майдан Благовіщенський, 3, зареєстровано з порушенням приписів законодавства у сфері реєстрації речових прав на нерухоме майно, за відсутності правовстановлюючих документів на ці об`єкти нерухомого майна та без набуття відповідачем права власності або права користування земельною ділянкою, на якій розташовані зазначені нежитлові будівлі.

За таких обставин позивач із покликанням на положення статті 376 Цивільного кодексу України, статті 152 Земельного кодексу України, статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", пункти 40, 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, зазначав про порушення прав і законних інтересів Харківської міської ради як власника земельної ділянки під самочинно збудованими об`єктами нерухомого майна.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду Харківської області від 01.07.2025, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 26.08.2025 у справі № 922/458/25, відмовлено в задоволенні позову Харківської міської ради.

2.2. Господарські суди попередніх інстанцій, відмовляючи в задоволенні позовних вимог Харківської міської ради, виходили з того, що позивач не подав належних і допустимих доказів, які би підтверджували обставини самочинного будівництва нежитлових будівель літ. "А-1" і літ. "Б-1", розташованих за адресою: м. Харків, майдан Благовіщенський, 3. Крім того, суди взяли до уваги відсутність будь-яких приписів з боку Інспекції з контролю за використанням та охороною земель комунальної власності Департаменту земельних відносин Харківської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради та відсутність доказів про притягнення першого власника спірного нерухомого майна до відповідальності за самочинне будівництво нежитлових будівель літ. "А-1" і літ. "Б-1".

Крім того, за висновками господарських судів попередніх інстанцій, позовні вимоги Харківської міської ради про закриття розділів Державного реєстру прав та реєстраційних справ на об`єкти нерухомого майна - нежитлові будівлі літ. "А-1" загальною площею 20,8 м2, літ. "Б-1" загальною площею 26,0 м2, розташовані за адресою: м. Харків, майдан Благовіщенський, 3, та про зобов`язання ТОВ "КПМ Харків Буд" звільнити земельну ділянку площею 0,3725 га з кадастровим номером :01:002:0011 від цих нежитлових будівель не відповідають належному способу захисту. Так, суди виснували, що належними вимогами, які може пред`явити особа, яка є власником земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту права користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимоги про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимоги про визнання права власності на самочинно побудоване майно.

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. Не погоджуючись із постановою Східного апеляційного господарського суду від 26.08.2025 та рішенням Господарського суду Харківської області від 01.07.2025 у справі № 922/458/25, до Верховного Суду звернулася Харківська міська рада з касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов Харківської міської ради.

3.2. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, Харківська міська рада зазначає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Харківська міська рада, звертаючись із касаційною скаргою, покликається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

3.3. Харківська міська рада вважає, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, неправильно застосували приписи статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", положення статей 16, 376 Цивільного кодексу України та не врахували висновки щодо застосування цих норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 918/633/16, від 10.05.2018 у справі № 910/15993/16, від 11.07.2018 у справі № 442/1252/16-ц, від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22, від 06.11.2019 у справі № 911/1292/18, від 07.06.2023 у справі № 947/38823/20, від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20).

3.4. Скаржник із покликанням на ці висновки Верховного Суду стверджує, що за наслідками набуття права власності на об`єкти будівництва до набувача незалежно від волі власника земельної ділянки переходить право на частину земельної ділянки. Тому, як зазначає Харківська міська рада, протиправне набуття прав на нерухоме майно породжує протиправне набуття прав на землю. При цьому, за доводами скаржника, нежитлові будівлі літ. "А-1" і літ. "Б-1", розташовані за адресою: м. Харків, майдан Благовіщенський, 3, є об`єктами самочинного будівництва, оскільки право власності на ці будівлі зареєстровано з порушенням приписів законодавства у сфері реєстрації речових прав на нерухоме майно, за відсутності документів, які засвідчують прийняття в експлуатацію об`єктів нерухомого майна, та за відсутності будь-яких правовстановлюючих документів на ці об`єкти нерухомого майна і без набуття відповідачем права власності або права користування земельною ділянкою, на якій розташовані зазначені нежитлові будівлі. При цьому скаржник стверджує, що на момент проведення первісних реєстраційних дій у ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) були відсутні документи, які би підтверджували факт прийняття спірних об`єктів нерухомості до експлуатації відповідно до вимог законодавства.

Крім того, на думку Харківської міської ради, помилковими є висновки господарських судів попередніх інстанцій про неналежність обраного позивачем способу захисту порушеного права. Так, скаржник стверджує, що позовні вимоги Харківської міської ради сформульовані з урахуванням фактичних обставин справи, суб`єктного складу учасників справи та спрямовані на відновлення порушеного права позивача. Харківська міська рада вважає, що надміру формалізований підхід до пред`явлених позовних вимог суперечить завданню господарського судочинства, яким відповідно до частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, які належать до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

3.5. ТОВ "КПМ Харків Буд" у відзиві на касаційну скаргу просить на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Харківської міської ради на постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.08.2025 та рішення Господарського суду Харківської області від 01.07.2025 у справі № 922/458/25.

На думку ТОВ "КПМ Харків Буд", спірні правовідносини у справі № 922/458/25, що розглядається, є неподібними із правовідносинами у справах, на які покликається скаржник. При цьому, за доводами ТОВ "КПМ Харків Буд", твердження, викладені в касаційній скарзі Харківської міської ради, не спростовують правильних висновків господарських судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову Харківської міської ради.

4. Обставини справи, встановлені судами

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що рішенням Харківської міської ради від 03.10.2007 № 186/07 Товариству з обмеженою відповідальністю "МІЖНАРОДНА ЮРИДИЧНА СЛУЖБА-1" (далі - ТОВ "МІЖНАРОДНА ЮРИДИЧНА СЛУЖБА-1") надано в оренду земельну ділянку площею 0,3725 га за адресою: майдан Карла Маркса (нині майдан Благовіщенський), 3, для будівництва готельно-житлового офісного центру з торгово-розважальним комплексом і вбудованим паркінгом до 01.12.2009.

4.2. На підставі цього рішення між Харківською міською радою та ТОВ "МІЖНАРОДНА ЮРИДИЧНА СЛУЖБА-1" укладено договір оренди землі від 27.08.2009, який було зареєстровано Харківською регіональною філією Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" в Державному реєстрі земель від 27.11.2009 за № 78.

4.3. Рішенням Харківської міської ради від 23.12.2009 № 325/09 ТОВ "МІЖНАРОДНА ЮРИДИЧНА СЛУЖБА-1" продовжено строк будівництва готельно-житлового офісного центру з торгово-розважальним комплексом і вбудованим паркінгом строком до 31.12.2012.

4.4. Земельна ділянка площею 0,3725 га з кадастровим номером :01:002:0011 за адресою: м. Харків, майдан Благовіщенський, 3, прийнята до земель запасу міста на підставі акта приймання-передачі від 17.08.2017 № 110/17. Господарські суди попередніх інстанцій зазначили, що ця земельна ділянка перебуває в комунальній власності.

4.5. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна право користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:002:0011 за жодними фізичними або юридичними особами не зареєстровано.

4.6. Як зазначав позивач, Департамент земельних відносин Харківської міської ради за результатами вивчення відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановив таке:

- рішенням державного реєстратора Луценка П. Г. про державну реєстрацію зареєстровано право приватної власності за ОСОБА_1 на нежитлову будівлю літ. "А-1" загальною площею 20,3 м2, розташовану за адресою: м. Харків, майдан Благовіщенський, 3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101);

- підставою для зазначеної державної реєстрації права власності були такі документи: довідка № 1456, видана 22.03.2019 Фізичною особою - підприємцем Циганковим Є. В. (далі - ФОП Циганков Є. В.), технічний паспорт № 1456, виданий 22.03.2019 ФОП Циганковим Є. В. Жодних документів, що підтверджують право власності ОСОБА_1 на нежитлову будівлю літ. "А-1" загальною площею 20,3 м2, державному реєстратору Луценку П. Г. не надано.

4.7. Надалі, як установили господарські суди попередніх інстанцій, ОСОБА_1 здійснила відчуження нежитлової будівлі літ. "А-1" загальною площею 20,3 м2 шляхом укладення акта приймання-передачі нерухомого майна від 25.02.2020 № 405 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СУЛІАНА" (далі - ТОВ "СУЛІАНА").

4.8. На підставі цього акта приймання-передачі державний реєстратор Департаменту реєстрації Харківської міської ради Вєлєва Анастасія Олексіївна прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.02.2020 № 51384651 щодо державної реєстрації права власності за ТОВ "СУЛІАНА" на нежитлову будівлю літ. "А-1" загальною площею 20,3 м2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

4.9. Згодом ТОВ "СУЛІАНА" здійснило відчуження нежитлової будівлі літ. "А-1" загальною площею 20,3 м2 на користь ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ) шляхом укладення акта приймання-передачі від 11.03.2020 № 577.

4.10. На підставі цього акта приймання-передачі державний реєстратор Департаменту реєстрації Харківської міської ради Гвоздович Аліна Ігорівна прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.03.2020 № 51598601 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на нежитлову будівлю літ. "А-1" загальною площею 20,3 м2.

4.11. ОСОБА_2 здійснила відчуження нежитлової будівлі літ. "А-1" загальною площею 20,3 м2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АСГАРДИС" (далі - ТОВ "АСГАРДИС") шляхом укладення акта приймання-передачі від 17.03.2020 № 499.

4.12. На підставі цього акта приймання-передачі державний реєстратор Департаменту реєстрації Харківської міської ради Прокопенко Олеся Олегівна прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.03.2020 № 51715324 про державну реєстрацію права власності за ТОВ "АСГАРДИС" на нежитлову будівлю літ. "А-1" загальною площею 20,3 м2.

4.13. Надалі, як установили господарські суди попередніх інстанцій, ТОВ "АСГАРДИС" здійснило відчуження нежитлової будівлі літ. "А-1" загальною площею 20,3 м2 на користь ТОВ "КПМ Харків Буд" шляхом укладення договору купівлі-продажу від 27.01.2025 № 26, який засвідчила приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ященко Яна Юріївна (далі - приватний нотаріус Ященко Я. Ю.).

4.14. На підставі договору купівлі-продажу від 27.01.2025 № 26 приватний нотаріус Ященко Я. Ю. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.01.2025 № 76822829 щодо державної реєстрації права власності за ТОВ "КПМ Харків Буд" на нежитлову будівлю літ. "А-1" загальною площею 20,3 м2.

4.15. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що надалі ТОВ "КПМ Харків Буд" подало декларацію про готовність до експлуатації об`єкта від 03.02.2025 № ХК04 "Реконструкція нежитлової (офісної) будівлі літ. "А-1" за адресою: майдан Благовіщенський, 3, м. Харків". При цьому суди також установили, що в розділі "Документ, що засвідчує право власності (користування) земельною ділянкою" зазначено: "Відсутній документ на земельну ділянку. Підстава: Реконструкція або капітальний ремонт об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані". Відповідно до інформації, яка міститься в декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 03.02.2025 № ХК04, загальна площа будівлі літ. "А-1" складає 20,8 м2.

4.16. Позивач стверджував, що інформація, яка зазначена в розділі "Документ, що засвідчує право власності (користування) земельною ділянкою", не відповідає дійсності, оскільки нежитлову будівлю літ. "А-1" реконструйовано із збільшенням загальної площі об`єкта нерухомого майна, і відповідно - зі зміною зовнішніх геометричних розмірів.

4.17. Суди встановили, що відповідно до інформації, яка міститься в технічному паспорті, виготовленому 29.01.2025 Приватним підприємством "АРТ ЛАММА", загальна площа нежитлової будівлі літ. "А-1" складає 20,8 м2.

4.18. Пізніше до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Марюхніч Жанна Євгенівна внесела зміни, а саме: "Нежитлова будівля літ. "А-1" загальною площею 20,3 м2" змінено на "Нежитлова будівля літ. "А-1" загальною площею 20,8 м2" (індексний номер рішення: 76994796, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

4.19. Крім того, господарські суди попередніх інстанцій установили, що рішенням державного реєстратора Луценка П. Г. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 09.04.2019 № 46381243 зареєстровано право приватної власності за ОСОБА_1 на нежитлову будівлю літ. "Б-1" загальною площею 25,0 м2, розташовану за адресою: м. Харків, майдан Благовіщенський, 3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

4.20. Підставою для зазначеної державної реєстрації права власності були такі документи: довідка № 1457, видана 22.03.2019 ФОП Циганковим Є. В., технічний паспорт № 1457, виданий 22.03.2019 ФОП Циганковим Є. В. Жодних документів, що підтверджують право власності ОСОБА_1 на нежитлову будівлю літ. "Б-1" загальною площею 25,0 м2, державному реєстратору Луценку П. Г. не надано.

4.21. ОСОБА_1 здійснила відчуження нежитлової будівлі літ. "Б-1" загальною площею 25,0 м2 шляхом укладення акта приймання-передачі нерухомого майна від 25.02.2020 № 406 на користь ТОВ "СУЛІАНА".

4.22. На підставі зазначеного акта приймання-передачі державний реєстратор Департаменту реєстрації Харківської міської ради Венглюк Тетяна Василівна прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.02.2020 № 51384943 щодо державної реєстрації права власності за ТОВ "СУЛІАНА" на нежитлову будівлю літ. "Б-1" загальною площею 25,0 м2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

4.23. У подальшому ТОВ "СУЛІАНА" здійснило відчуження нежитлової будівлі літ. "Б-1" загальною площею 25,0 м2 на користь ОСОБА_2 шляхом укладення акта приймання-передачі від 11.03.2020 № 578.

4.24. На підставі цього акта приймання-передачі державний реєстратор Департаменту реєстрації Харківської міської ради Венглюк Тетяна Василівна прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.03.2020 № 51595014 щодо державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 на нежитлову будівлю літ. "Б-1" загальною площею 25,0 м2.

4.25. Згодом ОСОБА_2 здійснила відчуження нежитлової будівлі літ. "Б-1" загальною площею 25,0 м2 на користь ТОВ "АСГАРДИС" шляхом укладення акта приймання-передачі від 17.03.2020 № 500.

4.26. На підставі зазначеного акта приймання-передачі державний реєстратор Департаменту реєстрації Харківської міської ради Перебоєва Тетяна Іванівна прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.03.2020 № 51720750 щодо державної реєстрації права власності за ТОВ "АСГАРДИС" на нежитлову будівлю літ. "Б-1" загальною площею 25,0 м2.

4.27. Пізніше ТОВ "АСГАРДИС" здійснило відчуження нежитлової будівлі літ. "Б-1" загальною площею 25,0 м2 на користь ТОВ "КПМ Харків Буд" згідно з договором купівлі-продажу від 27.01.2025 № 26, який посвідчила приватний нотаріус Ященко Я. Ю.

4.28. На підставі цього договору приватний нотаріус Ященко Я. Ю. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.01.2025 № 76823418 щодо державної реєстрації права власності за ТОВ "КПМ Харків Буд" на нежитлову будівлю літ. "Б-1" загальною площею 25,0 м2.

4.29. Згодом, як установили господарські суди попередніх інстанцій, ТОВ "КПМ Харків Буд" подало декларацію про готовність до експлуатації об`єкта від 03.02.2025 № ХК42 "Реконструкція нежитлової (офісної) будівлі літ. "Б-1" за адресою: майдан Благовіщенський, 3, м. Харків". При цьому суди також установили, що в розділі "Документ, що засвідчує право власності (користування) земельною ділянкою" зазначено: "Відсутній документ на земельну ділянку.

Підстава: Реконструкція або капітальний ремонт об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані". Відповідно до інформації, яка міститься декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 03.02.2025 № ХК42, загальна площа нежитлової будівлі літ. "Б-1" складає 26 м2.

4.30. На думку позивача, інформація, яка зазначена в розділі "Документ, що засвідчує право власності (користування) земельною ділянкою", не відповідає дійсності, адже нежитлову будівлю літ. "Б-1" реконструйовано зі збільшенням загальної площі об`єкта нерухомого майна, і відповідно - зі зміною зовнішніх геометричних розмірів.

4.31. Відповідно до інформації, яка міститься в технічному паспорті, виготовленому 29.01.2025 Приватним підприємством "АРТ ЛАММА", загальна площа нежитлової будівлі літ. "Б-1" складає 26 м2.

4.32. Згодом до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Марюхніч Жанна Євгенівна внесла зміни, а саме: "Нежитлова будівля літ. "Б-1" загальною площею 25,0 м2" змінено на "Нежитлова будівля літ. "Б-1" загальною площею 26,0 м2" (індексний номер рішення: 76995144, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

4.33. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 31.01.2025 головний спеціаліст Інспекції з контролю за використанням та охороною земель комунальної власності Департаменту земельних відносин Харківської міської ради за заявами ТОВ "КПМ Харків БУД" від 29.01.2025 щодо проведення обстеження за адресою: м. Харків, майдан Благовіщенський, 3, у зв`язку з наданням в оренду земельної ділянки, здійснив виїзд на місцевість та склав акт № 75/25.

Цим актом установлено, що відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку (кадастровий номер :01:002:0011) площа земельної ділянки складає 0,3725 га; земельна ділянка огороджена; на земельній ділянці знаходяться нежитлові будівлі літ. "А-1", літ. "Б-1"; відповідно до звітів про визначення стану будівельних конструкцій нежитлових будівель літ. "А-1" та літ. "Б-1", виготовлених Товариством з обмеженою відповідальністю "АКБ "ТРІУМФ" (експерт - Богуняк М. М., кваліфікаційний сертифікат від 25.01.2013 серія АЕ № 001325), ці нежитлові будівлі дійсно належать до капітальних будівель, які придатні для подальшого використання за призначенням). Право користування земельною ділянкою в установленому порядку не оформлено.

4.34. Відповідно до рішення Харківської міської ради від 05.02.2025 № 751/25 (пункт 41 додатку 1 до рішення) ТОВ "КПМ Харків Буд" надано в оренду строком до 01.03.2030 земельну ділянку комунальної власності площею 0,3725 га з кадастровим номером :01:002:0011 за рахунок земель житлової та громадської забудови для будівництва готельно-житлового офісного центру з торгово-розважальним комплексом та вбудованим паркінгом (але не пізніше прийняття об`єкта до експлуатації).

4.35. Рішенням Харківської міської ради від 24.02.2025 № 779/25 (пункт 3 додатку 3 до рішення) зупинено дію пункту 41 додатку 1 до рішення Харківської міської ради від 05.02.2025 № 751/25 "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок" до набрання законної сили рішенням суду у справі № 922/458/25 за позовом Харківської міської ради до ТОВ "КПМ Харків Буд".

4.36. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 09.05.2025 ТОВ "КПМ Харків Буд" уклало з Національним науковим центром "Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса" Міністерства юстиції України договір № 6549/6550, предметом якого є надання послуги з проведення будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 6549/6550 у порядку та на умовах, передбачених цим договором.

4.37. На виконання умов договору від 09.05.2025 № 6549/6550 судовий експерт Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса" Міністерства юстиції України склав висновок за результатами проведення будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 19.05.2025 № 6549/6550 для подання до Господарського суду Харківської області у справі № 922/458/25.

4.38. Предметом дослідження судового експерта були нежитлова будівля літ. "А-1" загальною площею 20,3 м2 і нежитлова будівля літ. "Б-1" загальною площею 25,0 м2, розташовані за адресою: м. Харків, майдан Благовіщенський, 3.

4.39. За результатами проведення будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи судовий експерт зробив такі висновки:

"1. Зовнішні геометричні розміри нежитлової будівлі літ. "А-1" в результаті проведення реконструкції цієї нежитлової будівлі на підставі декларації про готовність до експлуатації об`єкта № ХК04 від 03.02.2025 "Реконструкція нежитлової (офісної) будівлі літ. "А-1" за адресою: майдан Благовіщенський, 3, м. Харків" не змінилися;

2. Зовнішні геометричні розміри нежитлової будівлі літ. "Б-1" в результаті проведення реконструкції цієї нежитлової будівлі на підставі декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 03.02.2025 № ХК42 "Реконструкція нежитлової (офісної) будівлі літ. "Б-1" за адресою: майдан Благовіщенський, 3, м. Харків" не змінилися;

3. Об`єкт нерухомості, а саме: нежитлова будівля "А-1", яка розташована за адресою: м. Харків, майдан Благовіщенський, 3, за своїми зовнішніми геометричними розмірами відповідає розмірам, що вказані в декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 03.02.2025 № ХК04 "Реконструкція нежитлової (офісної) будівлі літ. "А-1" за адресою: майдан Благовіщенський, 3, м. Харків";

4. Об`єкт нерухомості, а саме: нежитлова будівля "Б-1", яка розташована за адресою: м. Харків, майдан Благовіщенський, 3, за своїми зовнішніми геометричними розмірами відповідає розмірам, що вказані в декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 03.02.2025 № ХК42 "Реконструкція нежитлової (офісної) будівлі літ. "Б-1" за адресою: майдан Благовіщенський, 3, м. Харків";

5. Нежитлова будівля літ. "А-1" (реєстраційний номер нерухомого майна: 101) загальною площею 20,8 м2 повністю розташована на земельній ділянці площею 0,3725 га з кадастровим №:01:002:0011 за адресою: м. Харків, майдан Благовіщенський, 3;

6. Нежитлова будівля літ. "Б-1" (реєстраційний номер нерухомого майна 101:) загальною площею 26,0 м2 повністю розташована на земельній ділянці площею 0,3725 га з кадастровим №:01:002:0011 за адресою: м. Харків, майдан Благовіщенський, 3;

7. Площі земельної ділянки достатньо для експлуатації нерухомого майна на земельній ділянці комунальної власності Харківської міської територіальної громади за адресою: м. Харків, майдан Благовіщенський, 3.

4.40. Позивач, вважаючи порушеними свої права внаслідок незаконної, на його думку, державної реєстрації права власності на самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна на земельній ділянці комунальної власності, звернувся до Господарського суду міста Києва із цим позовом.

5. Розгляд касаційної скарги та позиція Верховного Суду

5.1. Ухвалою Верховного Суду від 16.10.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Харківської міської ради на постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.08.2025 та рішення Господарського суду Харківської області від 01.07.2025 у справі № 922/458/25, вирішено здійснити розгляд справи у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою Верховного Суду від 18.11.2025 зупинено касаційне провадження за касаційною скаргою Харківської міської ради на постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.08.2025 та рішення Господарського суду Харківської області від 01.07.2025 у справі № 922/458/25 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 908/2388/21 і оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 23.02.2026 поновлено касаційне провадження за касаційною скаргою Харківської міської ради на постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.08.2025 та рішення Господарського суду Харківської області від 01.07.2025 у справі № 922/458/25.

10.03.2026 до Верховного Суду від Харківської міської ради надійшло клопотання, в якому позивач просив відкласти розгляд справи № 922/458/25.

Ухвалою Верховного Суду від 10.03.2026 задоволено клопотання Харківської міської ради про відкладення розгляду справи № 922/458/25; вирішено відкласти розгляд касаційної скарги Харківської міської ради на постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.08.2025 та рішення Господарського суду Харківської області від 01.07.2025 у справі № 922/458/25.

17.03.2026 до Верховного Суду від Харківської міської ради надійшла заява, у якій позивач просив здійснювати розгляд справи № 922/458/25 за відсутності представника позивача.

5.2. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

5.3. Заслухавши суддю-доповідачку, представника відповідача, дослідивши доводи, наведені в касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає таке.

5.4. Предметом позову в цій справі є вимоги Харківської міської ради до ТОВ "КПМ Харків Буд" про закриття розділів Державного реєстру прав та реєстраційних справ на об`єкти нерухомого майна: нежитлові будівлі літ. "А-1" загальною площею 20,8 м2, літ. "Б-1" загальною площею 26,0 м2, розташовані за адресою: м. Харків, майдан Благовіщенський, 3, та про зобов`язання ТОВ "КПМ Харків Буд" звільнити земельну ділянку площею 0,3725 га з кадастровим номером :01:002:0011 від цих нежитлових будівель.

5.5. Позовні вимоги Харківської міської ради обґрунтовані тим, що право власності ТОВ "КПМ Харків Буд" на нежитлові будівлі літ. "А-1" і літ. "Б-1", розташовані за адресою: м. Харків, майдан Благовіщенський, 3, зареєстровано з порушенням приписів законодавства у сфері реєстрації речових прав на нерухоме майно, за відсутності правовстановлюючих документів на ці об`єкти нерухомого майна та без набуття відповідачем права власності або права користування земельною ділянкою, на якій розташовані зазначені нежитлові будівлі. За таких обставин позивач зазначав про порушення прав і законних інтересів Харківської міської ради як власника земельної ділянки під самочинно збудованими об`єктами нерухомого майна.

5.6. Господарські суди попередніх інстанцій, розглянувши справу № 922/458/25 по суті позовних вимог, дійшли висновку про відмову в задоволенні позову Харківської міської ради.

5.7. Харківська міська рада не погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій, а тому звернулася з касаційною скаргою на судові рішення. Харківська міська рада, звертаючись із касаційною скаргою, покликається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.8. Верховний Суд, переглядаючи оскаржувані судові рішення, зазначає, що касаційне провадження в цій справі № 922/458/25 зупинялося до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 908/2388/21. Отже, висновки, які викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 17.12.2025 у справі № 908/2388/21, підлягають урахуванню при розгляді касаційної скарги Харківської міської ради в цій справі.

5.9. Пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.10. Касаційна скарга Харківської міської ради із покликанням на положення пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України мотивована тим, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, неправильно застосували приписи статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", положення статей 16, 376 Цивільного кодексу України та не врахували висновки щодо застосування цих норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 918/633/16, від 10.05.2018 у справі № 910/15993/16, від 11.07.2018 у справі № 442/1252/16-ц, від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22, від 06.11.2019 у справі № 911/1292/18, від 07.06.2023 у справі № 947/38823/20, від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20).

5.11. Колегія суддів установила, що в постанові Верховного Суду від 06.11.2019 у справі № 911/1292/18 викладено висновок, який, на думку скаржника, не було враховано господарськими судами під час ухвалення оскаржуваних рішень:

"48. Крім того, питання переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються статтею 120 Земельного кодексу України.

…52. Колегія суддів зазначає, що до кола обставин, які підлягають доказуванню в цьому спорі, належать обставини щодо підстав набуття (переходу) права власності на нежитлову будівлю, наявності у попереднього власника відповідного права на земельну ділянку, та, зокрема, виходячи з приписів ст. 120 Земельного кодексу України, правових підстав переходу права власності на земельну ділянку".

5.12. Верховний Суд установив, що в постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі № 947/38823/20 викладено висновок, на неврахування якого господарськими судами попередніх інстанцій посилається Харківська міська рада:

"Враховуючи викладене суд першої інстанції, з висновками кого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що оскільки зазначене майно розташоване на землях комунальної власності територіальної громади м. Одеси, зокрема, гараж-сарай, тому офіційне підтвердження державним реєстратором права власності на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці комунальної власності, яка не відводилися / не надавалася у встановленому порядку для розміщення такого об`єкта, прямо порушує як вимоги діючого законодавства, так і права територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради".

5.13. Колегія суддів установила, що в постанові Верховного Суду від 11.07.2018 у справі № 442/1252/16-ц викладено висновок, який, на думку Харківської міської ради помилково не врахували суди:

"Таким чином, для того, щоб новостворене майно стало об`єктом цивільно-правових відносин, потрібно виконання трьох умов: 1) завершення будівництва; 2) прийняття до експлуатації; 3) державна реєстрація".

5.14. Верховний Суд установив, що в постанові Верховного Суду від 10.05.2018 у справі № 910/15993/16 викладено висновок, який, на думку скаржника, не було враховано господарськими судами під час ухвалення оскаржуваних рішень:

"У статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції, яка була чинною на час провадження державної реєстрації права власності на спірне майно за відповідачем-1) наведено визначення поняттю "державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", згідно з яким, державна реєстрація це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Тобто, як вірно визначились суди, державна реєстрація це не підстава набуття права власності, а засвідчення державою вже набутого особою права власності, і ототожнювати факт набуття права власності з фактом його державної реєстрації не видається за можливе. При дослідженні обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки факт реєстрації права власності є лише елементом юридичного складу, який тягне виникнення права власності, а не є підставою його набуття. Сама по собі реєстрація права не є підставою виникнення права власності, оскільки такої підстави закон не передбачає.

…Відтак, таке неіснуюче право щодо об`єкта нерухомості не породжує й прав власника щодо розпорядження майном, зокрема, продажу третім особам".

5.15. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22 викладено висновок, на неврахування якого господарськими судами попередніх інстанцій посилається Харківська міська рада:

"112. За обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстровано за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна.

113. Отже, належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно".

5.16. Верховний Суд установив, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20) викладено висновок, на неврахування якого господарськими судами попередніх інстанцій посилається Харківська міська рада:

"117. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що надміру формалізований підхід до заявлених позовних вимог (за яким позивач у позовній заяві повинен вказати спосіб захисту, визначений приписами ЦК України та ГК України) суперечить завданню господарського судочинства, яким є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

118. Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті".

5.17. Скаржник із покликанням на ці висновки Верховного Суду стверджує, що за наслідками набуття права власності на об`єкти будівництва до набувача незалежно від волі власника земельної ділянки переходить право на частину земельної ділянки. Тому, як зазначає Харківська міська рада, протиправне набуття прав на нерухоме майно породжує протиправне набуття прав на землю. При цьому, за доводами скаржника, нежитлові будівлі літ. "А-1" і літ. "Б-1", розташовані за адресою: м. Харків, майдан Благовіщенський, 3, є об`єктами самочинного будівництва, оскільки право власності на ці будівлі зареєстровано з порушенням приписів законодавства у сфері реєстрації речових прав на нерухоме майно, за відсутності документів, які засвідчують прийняття в експлуатацію об`єктів нерухомого майна, та за відсутності будь-яких правовстановлюючих документів на ці об`єкти нерухомого майна і без набуття відповідачем права власності або права користування земельною ділянкою, на якій розташовані зазначені нежитлові будівлі. При цьому скаржник стверджує, що на момент проведення первісних реєстраційних дій у ОСОБА_1 були відсутні документи, які би підтверджували факт прийняття спірних об`єктів нерухомості до експлуатації відповідно до вимог законодавства.

5.18. Крім того, на думку Харківської міської ради, помилковими є висновки господарських судів попередніх інстанцій про неналежність обраного позивачем способу захисту порушеного права. Так, скаржник стверджує, що позовні вимоги Харківської міської ради сформульовані з урахуванням фактичних обставин справи, суб`єктного складу учасників справи та спрямовані на відновлення порушеного права позивача. Харківська міська рада вважає, що надміру формалізований підхід до пред`явлених позовних вимог суперечить завданню господарського судочинства, яким відповідно до частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, які належать до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

5.19. Колегія суддів, проаналізувавши висновки Верховного Суду, на які посилається скаржник, перевіривши та надавши оцінку доводам Харківської міської ради, зазначає, що за змістом частин 1, 2 статті 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

5.20. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

5.21. Під захистом права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

5.22. Суб`єктивні цивільні права та інтереси особи захищаються в порядку, передбаченому законом, за допомогою застосування, зокрема, способів захисту.

5.23. Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника, і такі способи мають бути доступними й ефективними.

5.24. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 11.02.2025 у справі № 922/985/24, від 12.11.2024 у справі № 911/3292/23, від 03.09.2024 у справі № 907/358/20, від 27.08.2024 у справі № 924/128/21, від 11.06.2024 у справі № 914/3293/20, від 07.05.2024 у справі № 910/11383/23.

5.25. Право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога щодо захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування. Зазначені правові позиції неодноразово висловлювалися Верховним Судом та узагальнено викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19.

5.26. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

5.27. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

5.28. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили би компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ вказав, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

5.29. Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

5.30. Додатково в контексті обраного способу захисту, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

5.31. Ефективність позовної вимоги має оцінюватися з огляду на обставини справи та залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії). Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, відповідати встановленим обставинам.

5.32. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача в цих правовідносинах, позовні вимоги позивача не можуть бути задоволені. Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 та постановах Верховного Суду від 11.02.2025 у справі № 922/985/24, від 06.02.2024 у справі № 916/1431/23, від 07.05.2024 у справі № 910/11383/23.

5.33. Водночас Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17.12.2025 у справі № 908/2388/21, до закінчення розгляду якої зупинялося касаційне провадження в цій справі, зазначила, що за обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстроване за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 Цивільного кодексу України порядку, то задоволення позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або позовних вимог про скасування державної реєстрації прав, або вимог про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна. Подібні висновки також викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22.

5.34. Таким чином, усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду, відповідно до якої у спорах про знесення об`єкта самочинного будівництва позовні вимоги про скасування рішень державного реєстратора чи скасування державної реєстрації прав визнаються неналежними і такими, що не спрямовані на реальний захист прав та інтересів позивача.

5.35. Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17.12.2025 у справі № 908/2388/21 виснувала, що належним способом захисту прав власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, є вимога про знесення об`єкта самочинного будівництва відповідно до частини 4 статті 376 Цивільного кодексу України. Цей спосіб захисту відповідає характеру правопорушення, є таким, що встановлений законом, реально захищає та відновлює права та інтереси позивача.

5.36. З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій про те, що позовні вимоги Харківської міської ради про закриття розділів Державного реєстру прав та реєстраційних справ на об`єкти нерухомого майна - нежитлові будівлі літ. "А-1" загальною площею 20,8 м2, літ. "Б-1" загальною площею 26,0 м2, розташовані за адресою: м. Харків, майдан Благовіщенський, 3, не відповідають належному способу захисту цивільного права.

5.37. Разом із тим колегія суддів з урахуванням доводів скаржника вважає передчасними висновки господарських судів попередніх інстанцій про те, що вимоги Харківської міської ради про зобов`язання ТОВ "КПМ Харків Буд" звільнити земельну ділянку площею 0,3725 га з кадастровим номером :01:002:0011 від цих нежитлових будівель, не відповідають належному способу захисту.

5.38. Верховний Суд зазначає, що диспозитивність - це один із базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги пред`являти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатися до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті. Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20), на неврахування яких обґрунтовано покликається Харківська міська рада.

5.39. При цьому надміру формалізований підхід до пред`явлених позовних вимог суперечить завданню господарського судочинства, яким є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20), які не враховані судами під час ухвалення оскаржуваних судових рішень.

5.40. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

5.41. Частиною 4 статті 376 ЦК України передбачено, що в разі якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

5.42. Згідно зі статтею 212 ЦК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

5.43. Колегія суддів також зазначає, що відповідно до частини 2, пункту "б" частини 3 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

5.44. Отже, особа, яка використовувала земельну ділянку з порушенням прав іншої (власника земельної ділянки), повинна привести земельну ділянку у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд за власний кошт. Подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин і права власності Касаційного господарського суду від 17.04.2025 у справі № 910/127/21 і постановах Верховного Суду від 10.02.2026 у справі № 910/7133/25, від 29.10.2025 у справі № 922/5217/23.

5.45. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 10.01.2024 у справі № 489/742/20, від 02.06.2021 у справі № 910/14524/19, позовні вимоги про звільнення земельної ділянки від розміщених на ній будівель і споруд відповідають вимогам законодавства. Подібні висновки також викладені в постановах Верховного Суду від 17.04.2025 у справі № 910/127/21, від 29.01.2026 у справі № 758/3718/20, від 31.10.2024 у справі № 760/10777/22.

5.46. Крім того, у процесуальному законодавстві діє принцип "jura novit curia" ("суд знає закони"), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Роль суду у процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

5.47. Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу "jura novit curia". До подібного правового висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19.

5.48. Проте у справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій не дослідили підстави позову та зміст правовідносин, не з`ясували правовий режим майна, розміщеного на земельній ділянці, та дійшли передчасних висновків про те, що вимога про зобов`язання ТОВ "КПМ Харків Буд" звільнити земельну ділянку площею 0,3725 га з кадастровим номером :01:002:0011, розташовану за адресою: м. Харків, майдан Благовіщенський, 3, від нежитлових будівель літ. "А-1" загальною площею 20,8 м2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) і літ. "Б-1" загальною площею 26,0 м2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), є неналежним способом захисту.

5.49. При цьому колегія суддів визнає помилковими висновки апеляційного господарського суду щодо необхідності припису органу державного архітектурно-будівельного контролю як обов`язкової передумови для звернення до суду, оскільки висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 07.04.2021 у справі № 807/62/16, на які послався суд апеляційної інстанції, стосуються права органу державного архітектурно-будівельного контролю на звернення до суду з позовом про зобов`язання особи провести відповідну перебудову, а тому такі висновки не є релевантними для правовідносин у справі, що розглядається.

5.50. Крім того, порушення права власності на земельну ділянку шляхом створення перешкод у користуванні та розпорядженні нею зумовлює юридичні наслідки для особи, яка здійснила самочинне будівництво, незалежно від притягнення її до інших видів юридичної відповідальності (подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 31.10.2024 у справі № 760/10777/22, від 14.02.2024 у справі № 523/8263/20).

5.51. Водночас колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 1 статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

5.52. Згідно із частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

5.53. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина 1 статті 317 Цивільного кодексу України).

5.54. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина 4 статті 373 Цивільного кодексу України).

5.55. Особливості права власності на землю врегульовані Земельним кодексом України. Відповідно до статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

5.56. Згідно зі статтею 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. При цьому права володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою в повному обсязі можуть належати лише власникові земельної ділянки.

5.57. Власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам (частина 1 статті 375 Цивільного кодексу України).

5.58. Стаття 375 Цивільного кодексу України визначає право власника на забудову належної йому земельної ділянки, тобто можливість власника земельної ділянки здійснювати на ній будівництво в порядку, встановленому законом. Власник має право здійснювати на належній йому земельній ділянці нове будівництво, створюючи будівлі та споруди, яких раніше не існувало.

5.59. Статтею 331 Цивільного кодексу України визначається порядок набуття права власності на новостворене майно. За змістом цієї статті право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

5.60. Водночас можуть існувати ситуації, коли особа, не маючи прав на земельну ділянку (не будучи власником або користувачем земельної ділянки), здійснює на ній будівництво, або здійснює будівництво без відповідного документа, проєкту, з істотним порушенням будівельних норм і правил. Такі правовідносини врегульовані статтею 376 Цивільного кодексу України, в якій визначено правовий режим самочинного будівництва.

5.61. Відповідно до частини 1 статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

5.62. Будівництво на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, охоплює ситуації, коли особа отримала у встановленому порядку земельну ділянку для забудови, але порушує мету використання такої земельної ділянки, а також коли особа здійснює будівництво, не маючи юридичних прав на земельну ділянку. Мова може йти про самовільне зайняття земельної ділянки, що є правопорушенням відповідно до статті 211 Земельного кодексу України. Самовільним зайняттям земельної ділянки є активні протиправні дії особи, спрямовані на фактичне заволодіння чи/та використання земельної ділянки або її частини за відсутності рішення уповноваженого органу чи волевиявлення власника про її відчуження чи надання в користування.

Відсутність у особи прав на земельну ділянку за загальним правилом унеможливлює отримання такою особою документів, необхідних для виконання будівельних робіт, оскільки, як зазначалося, право на забудову земельної ділянки належить власнику або особі, яка має відповідні речові права на земельну ділянку. Отже, якщо об`єкт будується або збудований на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, це є самостійною та достатньою підставою для кваліфікації його судом об`єктом самочинного будівництва. Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.12.2025 у справі № 908/2388/21.

5.63. У разі здійснення будівництва на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, найбільшого порушення зазнає право власника користуватися земельною ділянкою, яке слід розглядати як юридично гарантовану правовими нормами можливість власника самостійно господарювати на земельній ділянці, використовувати її корисні властивості для задоволення власних соціальних, економічних, духовних та інших потреб, тобто можливість її господарської експлуатації та, як наслідок, отримання доходу від неї. Особа, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що їй не належить, своїми протиправними діями позбавляє власника можливості належним чином вільно користуватися земельною ділянкою. У разі самочинного будівництва особа своїми діями також створює й інші перешкоди власнику. Йдеться, зокрема, про порушення права розпорядження земельною ділянкою, яке належить лише її власнику і полягає у юридично забезпеченій можливості визначати юридичну або фактичну долю земельної ділянки, тобто можливість вчиняти різні дії із земельною ділянкою, у тому числі й щодо її відчуження іншим особам. Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.12.2025 у справі № 908/2388/21.

5.64. Відносини власника земельної ділянки із особою, яка вчинила самочинне будівництво на його земельній ділянці, регулюються частинами 4- 6 статті 376 Цивільного кодексу України. Такі відносини, як і будь-які інші відносини власності, є абсолютними, в яких праву власника кореспондує обов`язок усіх і кожного утримуватися від будь-яких посягань на це право. Основу такої правової охорони утворює принцип єдності земельної ділянки й будівель та споруд, розташованих на ній, основною ідеєю якого є унеможливлення виникнення ситуацій, у яких будівля й земельна ділянка стають об`єктами конкуруючих прав та інтересів різних суб`єктів. Законодавче визначення правових наслідків самочинного будівництва ґрунтується на пріоритетності захисту прав власника земельної ділянки.

5.65. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що стаття 376 Цивільного кодексу України розташована в главі 27 "Право власності на землю (земельну ділянку)", тобто правовий режим самочинного будівництва пов`язаний із питаннями права власності на земельну ділянку.

5.66. У постанові від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що не допускається набуття права власності на споруджені об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або такого іншого речового права на земельну ділянку, що передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на відповідній ділянці. Подібні висновки також викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.12.2025 у справі № 908/2388/21.

5.67. Особливістю об`єктів самочинного будівництва є те, що відповідно до частини 2 статті 376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Самочинне будівництво як майно має визначений правилами статті 376 Цивільного кодексу України спеціальний правовий режим, елементом якого є умови та порядок визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а також наслідки відмови у такому визнанні.

Цей механізм ґрунтується на судовому порядку вирішення питань, пов`язаних як із рішенням про визнання права власності, так і з наслідками цього рішення та захистом осіб, права яких порушено самочинним будівництвом. За умови дотримання чіткого алгоритму дій, передбаченого у статті 376 Цивільного кодексу України, претендувати на отримання самочинно збудованого майна у власність може як особа, яка його побудувала, так і власник земельної ділянки, на якій воно споруджено. Подібні висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.12.2025 у справі № 908/2388/21, від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22.

5.68. Отже, колегія суддів зазначає, що самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, є порушенням прав власника відповідної земельної ділянки.

5.69. При цьому, виходячи зі змісту частини 1 статті 376 Цивільного кодексу України об`єкт нерухомого майна вважається самочинним будівництвом, якщо він збудований або будується: 1) на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту; 3) з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Наявність хоча би однієї з наведених ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.12.2025 у справі № 908/2388/21.

5.70. Водночас колегія суддів зазначає, що, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарський суд повинен у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 27.01.2026 у справі № 904/4875/24, від 26.08.2025 у справі № 915/1917/19, від 10.06.2025 у справі № 925/910/24, від 01.04.2025 у справі № 917/49/24, від 18.03.2025 у справі № 910/19501/23.

5.71. Разом із тим зміст оскаржуваних судових рішень свідчить про те, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, не надали оцінки доводам позивача про те, що спірні нежитлові будівлі є об`єктами самочинного будівництва, та не встановили правових підстав набуття права власності ОСОБА_1 на спірні нежитлові будівлі.

5.72. Водночас колегія суддів зазначає, що такі обставини мають важливе значення для правильного вирішення цієї справи, оскільки відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 10.05.2018 у справі № 910/15993/16, на які обґрунтовано покликається скаржник, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула право власності на майно адже факт реєстрації права власності є лише елементом юридичного складу, який передбачає виникнення права власності, а не є підставою його набуття. Сама по собі реєстрація права не є підставою виникнення права власності, оскільки такої підстави закон не передбачає.

5.73. З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що наведені Харківською міською радою підстави касаційного оскарження, визначені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, частково підтвердилися, оскільки господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, не врахували висновки Верховного Суду, на які обґрунтовано покликається скаржник та які взяті до уваги колегією суддів під час касаційного перегляду судових рішень. Крім того, господарські суди не дослідили зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають важливе значення для правильного вирішення цієї справи. За таких обставин колегія суддів не може взяти до уваги доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, стосовно необхідності закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Харківської міської ради на постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.08.2025 та рішення Господарського суду Харківської області від 01.07.2025 у справі № 922/458/25.

5.74. Частиною 1 статі 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

5.75. Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

5.76. Загальними вимогами процесуального законодавства, передбаченими у статтях 73, 74, 76, 77, 86, 236- 238 Господарського процесуального кодексу України, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

5.77. Колегія суддів вважає, що господарські суди попередніх інстанцій не дослідили належним чином зібрані у справі докази та не встановили пов`язані з ними всі суттєві фактичні обставини цієї справи, що входили до предмета доказування. У зв`язку з наведеним ухвалені у справі судові рішення не відповідають вимогам процесуального законодавства, а тому їх не можна визнати законними та обґрунтованими.

5.78. Водночас порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення цієї справи, та які не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно відповідно до визначених законодавством меж розгляду справи судом касаційної інстанції.

5.79. Під час нового розгляду цієї справи для правильного вирішення спору господарському суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно, повно з`ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи та докази, що мають юридичне значення для вирішення спору, і залежно від встановленого прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

5.80. З урахуванням наведеного касаційну скаргу Харківської міської ради належить задовольнити частково, оскаржувані судові рішення - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог Харківської міської ради про зобов`язання ТОВ "КПМ Харків Буд" звільнити земельну ділянку площею 0,3725 га з кадастровим номером :01:002:0011, розташовану за адресою: м. Харків, майдан Благовіщенський, 3, від нежитлових будівель літ. "А-1" загальною площею 20,8 м2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) і літ. "Б-1" загальною площею 26,0 м2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), а справу в цій частині передати на новий розгляд до господарського суду першої інстанції; в іншій частині оскаржувані судові рішення слід залишити без змін.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до частин 1- 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Пунктом 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1- 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

6.3. Згідно із частиною 4 статті 310 Господарського процесуального кодексу України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

6.4. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

6.5. За змістом частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.6. Ураховуючи межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення в цій справі слід скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог Харківської міської ради про зобов`язання ТОВ "КПМ Харків Буд" звільнити земельну ділянку від нежитлових будівель, а справу № 922/458/25 в цій частині передати на новий розгляд до господарського суду першої інстанції для ухвалення обґрунтованого та законного судового рішення з урахуванням викладеного в цій постанові; в іншій частині оскаржувані судові рішення належить залишити без змін.

7. Судові витрати

Оскільки в цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Харківської міської ради задовольнити частково.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.08.2025 та рішення Господарського суду Харківської області від 01.07.2025 у справі № 922/458/25 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог Харківської міської ради про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "КПМ Харків Буд" звільнити земельну ділянку площею 0,3725 га з кадастровим номером :01:002:0011, розташовану за адресою: м. Харків, майдан Благовіщенський, 3, від нежитлових будівель літ. "А-1" загальною площею 20,8 м2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) і літ. "Б-1" загальною площею 26,0 м2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

3. Справу № 922/458/25 в цій частині передати на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

4. В іншій частині постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.08.2025 та рішення Господарського суду Харківської області від 01.07.2025 у справі № 922/458/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак