ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2026 Справа № 904/7311/25
За позовом: Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль", м. Кривий Ріг

До: Обслуговуючого кооперативу "Житлово-Будівельний кооператив "Молодіжний", м. Кривий Ріг

Про: стягнення 288 107,31грн.

Суддя Васильєв О.Ю.

Без участі представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

АТ «Криворізька теплоцентраль» (позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ОК «ЖБК «Молодіжний» (відповідач) про стягнення 288 107,31грн. (в т.ч.: 266 204,16грн. - заборгованості, 10 143,98грн. - інфляційних втрат, 5 304,89грн. - 3% річних, 6 454,28грн. - пені). Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії №629 від 01.11.21р. в частині повної та своєчасної оплати поставленої теплової енергії.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.25р. позовну заяву залишено без руху , запропоновано позивачу протягом 5 днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви, а саме уточнити ідентифікаційний код юридичної особи відповідача шляхом подання заяви до позову.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 05.01.26р. відкрито провадження у справі №904/7311/25, призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

ОК «ЖБК «Молодіжний» (відповідач) вказав, що погасив заборгованість на загальну суму 266 204,16грн. та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Також подав клопотання про врегулювання спору за участю судді , в якому просить суд призначити врегулювання спору за участю судді та зупинити провадження у справі на час проведення процедури врегулювання спору.

АТ «Криворізька теплоцентраль» (позивач) підтвердив ,що відповідач частково погасив заборгованість. Також просить відмовити у задоволенні клопотання відповідача про врегулювання спору за участю судді.

Розглянувши вищезазначене клопотання відповідача, суд зазначає таке.

Приписами глави 4 ГПК України передбачено порядок врегулювання спору за участю судді. Відповідно до ч. 1 ст. 186 ГПК України врегулювання спору за участю судді проводиться за згодою сторін до початку розгляду справи по суті.

Тобто , як вбачається із зазначеної норми, процедура врегулювання спору за участю судді може бути проведена виключно за згодою сторін та до початку розгляду справи по суті.

У даному випадку, як зазначалось, заяву про врегулювання спору за участю судді подано тільки відповідачем. Враховуючи викладене та те, що позивач заперечує проти врегулювання спору за участю судді, в той час, як ч. 1 ст. 186 ГПК України передбачено відповідну процесуальну дію лише за наявності згоди сторін, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про врегулювання спору за участю судді.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.11.21р. між АТ «Криворізька теплоцентраль» (виконавець) та ОК «ЖБК «Молодіжний» (колективний споживач) укладено типовий договір №629 з колективним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії, відповідно до п. 1 якого виконавець зобов`язується надавати колективному споживачеві послугу з постачання теплової енергії для потреб опалення (послуга) відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а колективний споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати дану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Інформація про колективного споживача: 1) адреса: індекс 50081, обл. Дніпропетровська, район Покровський, населений пункт м. Кривий Ріг, вулиця мікрорайон 5-й Зарічний, номер будинку 33; 2) максимальне теплове навантаження будинку 0,3440 Гкал/год; опалювальна площа будинку 3409,00кв.м (п. 3). Послуга надається за допомогою систем: за межами будинку (п. 4). Будинок обладнано вузлом (вузлами) комерційного обліку теплової енергії: SKS-3, зав. №008868, місце встановлення - підвал; перегородка (п. 5).

Згідно з п. 6. виконавець забезпечує постачання теплоносія з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період безперервно, крім часу перерв, визначених частиною першою ст. 16 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». Постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, крім часу перерв, визначених ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».

Обсяг спожитої у будинку послуги визначається за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року № 315 (далі - Методика розподілу). Одиницею вимірювання обсягу спожитої послуги є гігакалорія (Гкал). Розподіл між споживачами обсягу послуги, спожитої в будинку, здійснює колективний споживач/уповноважена особа. (п. 10).

Станом на дату укладення цього договору тариф на теплову енергію становить 1 701,68 гривень за 1 Гкал з урахуванням ПДВ.

У разі прийняття уповноваженим органом рішення про зміну ціни/тарифу на послугу з постачання теплової енергії виконавець у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення їх у дію повідомляє про це колективному споживачу з посиланням на рішення відповідного органу.

У разі зміни зазначеного тарифу протягом строку дії цього договору новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення в дію без внесення сторонами додаткових змін до цього договору. Виконавець зобов`язаний забезпечити їх оприлюднення на своєму офіційному веб-сайті. (п. 17).

Плата виконавцю за послугу за цим договором визначається відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 (Офіційний вісник України, 2019 рік, №71, ст. 2507), - в редакції її постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 року №1022, та Методики розподілу і розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання (п.18). Розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць (п. 19).

Виконавець формує та надає колективному споживачу рахунок на оплату спожитої послуги не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу. Рахунок надається на паперовому носії. На вимогу або за згодою колективного споживача рахунок може надаватися в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживача. (п. 20).

Колективний споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком плати за спожиту послугу. (п. 21). За бажанням колективного споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів (п. 22).Відповідно до п. 23. під час здійснення оплати колективний споживач зазначає розрахунковий період, за який вона здійснюється, та призначення платежу (плата за спожиту послугу, сплата пені, штрафів).

У разі коли колективним споживачем не визначено розрахунковий період або коли за зазначений колективним споживачем період виникла переплата, виконавець має право зарахувати такий платіж (його частину в розмірі переплати) в рахунок заборгованості такого споживача за минулі розрахункові періоди в разі її наявності (за винятком погашення пені та штрафів, нарахованих споживачеві), а у разі відсутності такої заборгованості - в рахунок майбутніх платежів, починаючи з найближчих періодів від дати здійснення платежу.

Плата за послугу не нараховується за час перерв, визначених частиною першою ст. 16 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (п. 24). У п. 26 сторонами узгоджено, що колективний споживач зобов`язаний, зокрема оплачувати спожиту послугу за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені цим договором; забезпечити своєчасну підготовку будинку до експлуатації в осінньо-зимовий період; у разі несвоєчасного здійснення платежів за послугу сплачувати пеню в розмірах, установлених цим договором; дотримуватися вимог нормативно-правових актів та укладеного договору.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє протягом одного року з дати набрання чинності. (п. 39). Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (п. 40). Згідно з п. 41 припинення цього договору не звільняє сторони від обов`язку виконання зобов`язань, які на дату такого припинення залишилися невиконаними, зокрема перерахунок плати за послугу в разі її ненадання, надання не в повному обсязі, несвоєчасно або надання послуги неналежної якості, здійснення остаточних нарахувань плати за послугу та остаточних розрахунків.

У разі зміни тарифу на теплову енергію з моменту його введення в дію застосовується відповідна нова ціна (вартість) послуги без внесення сторонами додаткових змін до цього договору (п. 42).

На виконання умов вищезазначеного договору позивач за період : січень березень 2025р. поставив відповідачеві теплову енергію на загальну суму 298 492,39грн. відповідно до актів передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг).

Позивач зазначає, що враховуючи часткову оплату відповідачем, станом на день подання позову сума основної заборгованості становила 266 204,16грн. Оскільки відповідач за поставлену теплову енергію не розрахувався , у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 266 204,16грн., що і стало причиною виникнення спору.

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до приписів ст. 19 ЗУ «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Частиною 6 ст. 25 ЗУ «Про теплопостачання» визначено, що в разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Як вже було зазначено вище, у п. 21 договору сторони визначили, що колективний споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Разом з цим, відповідачем під час розгляду справи надані докази погашення боргу на загальну суму 266 204,16 грн., про що свідчать наступні платіжні інструкції:

№1825 від 26.12.25р. - на суму 40 000,00грн. ( з призначенням платежу - оплата за січень 2025р.);

№1826 від 30.12.25р.- на суму 22 000,00 грн. ( з призначенням платежу - оплата за січень 2025р.);

№1832 від 07.01.26р. - на суму 8 000,00 грн. ( з призначенням платежу - оплата за січень 2025р.);

№1834 від 16.01.26р. - на суму 30 000,00 грн. ( з призначенням платежу - оплата за лютий 2025р.);

№1838 від 26.01.26р. - на суму 40 000,00 грн. ( з призначенням платежу - оплата за лютий 2025р.);

№1843 від 05.02.26р. - на суму 20 963,86 грн. ( з призначенням платежу - оплата за лютий 2025р.);

№1844 від 09.02.26р. - на суму 15 000 ,00 грн. ( з призначенням платежу - оплата за лютий 2025р.);

№1846 від 18.02.26р. - на суму 45240,00 грн. ( з призначенням платежу - оплата за березень 2025р.);

№1851 від 27.02.26р. - на суму 25 000,00 грн. ( з призначенням платежу - оплата за березень 2025р.);

№1853 від 04.03.26р. - на суму 20 000,00грн. ( з призначенням платежу - оплата за березень 2025р.)

Позивачем підтверджено факт часткової оплати заборгованості відповідача в сумі 266 204,16 грн. - основного боргу .

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акту державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

Господарський суд встановив, що з позовом позивач звернувся до суду 22.12.25р., що підтверджується штампом поштового відділення, а часткове погашення основної заборгованості на суму 266 204,16грн відбулося у період з 26.12.25р. по 04.03.26р.

Відтак, предмет спору у розмірі 266 204,16грн. основної заборгованості припинив існування в процесі розгляду справи, а тому провадження у справі в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 266 204,16грн. підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю предмета спору.

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 % суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 % загальної суми боргу.

В пункті 30 договору сторони погодили, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за послугу колективний споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01% суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100% загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, що настає за останнім днем граничного строку внесення плати за послугу. Пеня не нараховується за умови наявності заборгованості держави перед колективним споживачем за надані населенню пільги та житлові субсидії та в інших випадках, визначених законом.

Господарський суд встановив, що послуги, які надані відповідачу з теплопостачання, є комунальними послугами, а тому їх регулювання підпадає під норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Позивач нарахував та просить стягнути 10 143,98грн. - інфляційних втрат за період з березня по травень 2025р., 5 304,89грн. - 3% річних за період з 03.03.25р. по 01.05.25р. та 6 454,28грн. - пені за період з 03.03.25р. до 01.12.25р.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу зазначеної норми випливає, що нарахування 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Судом здійснено перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат та встановлено, що розрахунок здійснено арифметично правильно.

Частиною шостою ст. 232 Господарського кодексу України (чинного на час виникнення спірних відносин) було передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України.

Умовами спірного договору не передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду, а відтак нарахування пені припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду щодо обчислення шестимісячного строку, яка викладена у постанові від 05.06.2024 у справі №921/403/22 (п.70-74).

Суд під час вирішення спору з`ясовує обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку та здійснює оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснений неправильно, то господарський суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми пені та інших нарахувань, у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.01.2021 у справі №922/2216/18 та від 05.03.2018 у справі №910/1389/18).

З розрахунку пені убачається, що позивачем порушено вимоги частині шостої статті 232 Господарського кодексу України.

Так, на суму боргу 70 000,00грн. підлягає нарахуванню та стягненню пеня за період прострочки з 03.03.25р. до 01.09.25р. (включно) у розмірі 1281,00грн.; на суму боргу 105963,86грн. підлягає нарахуванню та стягненню пеня за період прострочки з 01.04.25р. до 01.10.25р. (включно) у розмірі 1 949,74грн; на суму боргу 90240,30грн. підлягає нарахуванню та стягненню пеня за період прострочки з 01.05.25р. до 01.11.25р. (включно) у розмірі 1669,45грн.

Тому вимога про стягнення з відповідача пені задовольняється судом частково у розмірі 4 900,19грн., в решті заявлених вимог про стягнення пені (1 554,09 грн.) слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову: стягненню з відповідача підлягає пеня - у розмірі 4 900,19грн., 3% річних - у розмірі 5 304,89грн. та інфляційні втрати - у розмірі 10 143,98грн.

При зверненні до господарського суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4321,61грн, що підтверджується платіжною інструкцією №14663 від 12.12.2025. Зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України підтверджено випискою.

Згідно зі статтею 129 ГПК України, з огляду на те, що позовні вимоги задоволено судом частково, судовий збір покладається на відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 305,23грн. (20 349,06грн * 4321,61грн / 288107,31грн).

Відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» витрати по сплаті судового збору в сумі 3993,06 грн. (266 204,16грн. х 4 321,61грн / 288 107,31грн) повертаються позивачу з Державного бюджету у зв`язку із закриттям провадження у справі в частині стягнення 266 204,16 грн. (відсутність предмета спору).

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у розмірі 305,23грн.

Керуючись ст. 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Закрити провадження у справі в частині стягнення заборгованості в сумі 266 204,16грн.

3. Стягнути з відповідача - Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Молодіжний» (50081,м. Кривий Ріг, мікрорайон 5-й Зарічний, буд. 33, ) на користь позивача - Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» (50014, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, 1, ) : 4 900,19грн. пені, 10 143,98грн. - інфляційних витрат, 5304,89грн. - 3% річних та 305,23грн. судового збору. Видати відповідний наказ після набрання рішенням чинності.

4. У решті позовних вимог - відмовити.

5. Повернути позивачу - Акціонерному товариству «Криворізька теплоцентраль» (50014, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, 1, ) з Державного бюджету України 3 993,06 грн. - судового збору, сплаченого згідно платіжної інструкції № 14663 від 12.12.25р.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України рішення складено та підписано без його проголошення 03.04.26р.

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Васильєв О.Ю.