ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2026 р. Справа№ 910/11540/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

секретар судового засідання - Король Д.А.

учасники справи:

від позивача: Самофал В.І.;

від відповідача: Прохоров Ю.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець"

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2025 (Повне судове рішення складене 11.11.2025)

у справі № 910/11540/25 (суддя Паламар П.І.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Смілаенергопромтранс"

до Державного підприємства "Гарантований покупець"

про стягнення боргу, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання, ціна позову 8 499 094,99 грн.

УСТАНОВИВ:

ТОВ "Смілаенергопромтранс" звернулось в Господарський суд міста Києва з позовом з позовом про стягнення з ДП "Гарантований покупець" 8235622,32 грн. боргу, 156773,49 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 106699,18 грн. три проценти річних з простроченої суми.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.11.2025 по справі № 910/11540/25 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням місцевого господарського суду, Державне підприємство "Гарантований покупець" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2025 по справі № 910/11540/25 та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що на думку апелянта, місцевим господарським судом необґрунтовано було задоволено позовні вимоги. За твердженням апелянта наявність заборгованості ОСП перед ДП "Гарантований покупець" щодо наданої у розрахунковому місяці послуги виключає виникнення зобов`язання ДП "Гарантований покупець" з оплати вартості відпущеної продавцями за "зеленим" тарифом електричної енергії попереднього розрахункового місяця в частині, пропорційній до розміру заборгованості НЕК "Укренерго" перед ДП "Гарантований покупець" за послугу у такому місяці. Апелянт зазначає, що 25.02.2022 р. НКРЕКР прийнято постанову № 332 "Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у т.ч. фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період воєнного стану". 03.04 2024 р. НКРЕКР прийнято постанову № 652 "Про внесення зміни до постанови НКРЕКР № 332 віл 25 лютого 2022 р.", згідно якої Гарантований покупець має право зменшити рівень розрахунків із продавцем за "зеленим" тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення. Апелянт стверджує, що станом на 23.09.2025 р. позивач мав перед ним заборгованість у розмірі 3903616,11 грн. за послугу з відшкодування частки вартості небалансу електричної енергії балансуючої групи ДП "Гарантований покупець", тому він має право на зменшення рівня розрахунків із продавцем за "зеленим" тарифом. Також апелянт зазначає про те, що невірно здійснено розрахунок збитків внаслідок інфляції.

30.12.2025 через систему «Електронний суд» ТОВ "Смілаенергопромтранс" було подано відзив на апеляційну скаргу у якому позивач просив суд рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2025 відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2025 у справі № 910/11540/25, розгляд апеляційної скарги призначено на 04.02.2026.

Протокольною ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2026 у судовому засіданні оголошено перерву до 04.03.2026.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів встановила, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Смілаенергопромтранс" є виробником електричної енергії за "зеленим" тарифом, діє на підставі ліцензії на провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії.

ДП "Гарантований покупець" є суб`єктом господарювання, який на підставі ліцензії на провадження діяльності зі здійснення функцій гарантованого покупця, у відповідності до Закону України "Про ринок електричної енергії" зобов`язаний купувати електричну енергію у виробників, яким встановлено "зелений" тариф, а також у виробників за аукціонною ціною та виконувати інші функції, визначені законодавством.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 65 Закону України "Про ринок електричної енергії" договір купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом укладається між гарантованим покупцем та виробником або споживачем, які виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями) на весь строк дії "зеленого" тарифу.

17.08.2010 р. між позивачем та Державним підприємством "Енергоринок" укладений договір № 6323/02 від 17 серпня 2010 р., умови якого змінювалися додатковими угодами №№ 197/01 від 30 червня 2019 р., 1873/07 від 28 грудня 2019 р., 1350/01/20 від 5 травня 2020 р., 982/01/21 від 26 лютого 2021 р., 1369/07/23 від 25 травня 2023 р., 1893/07/24 від 12 лютого 2024 р.

За умовами вищевказаного договору позивач зобов`язався продавати, а Державне підприємство "Енергоринок" купувати електроенергію, вироблену позивачем, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору.

Додатковою угодою №197/01 до договору сторони замінили слова "Державне підприємство "Енергоринок" на "Державне підприємство "Гарантований покупець".

Згідно з п.1.1 договору в редакції додаткової угоди № 197/01 від 30 червня 2019 р. виробник за "зеленим" тарифом зобов`язався продавати, а відповідач купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену за "зеленим" тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору та законодавства України, у т.ч. Порядку купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП № 641 від 26 квітня 2019 р. (далі - Порядок).

Відповідно до п.п. 3.1-3.3 договору обсяг фактично проданої та купленої електричної енергії визначається на підставі даних комерційного обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до Порядку.

Розрахунок за куплену гарантованим покупцем електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок продавця, з урахуванням ПДВ. Гарантований покупець та продавець при виникненні взаємної однорідної заборгованості мають право за взаємною згодою проводити зарахування зустрічних однорідних вимог. Оплата електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавців у розрахунковому місяці, формування актів купівлі-продажу електричної енергії здійснюються відповідно до Порядку.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 30, п. 8 ч. 9 ст. 65 Закону України "Про ринок електричної енергії" виробники мають право на своєчасне та у повному обсязі отримання коштів за продану ними електричну енергію відповідно до укладених договорів на ринку електричної енергії та за допоміжні послуги.

Гарантований покупець зобов`язаний сплачувати своєчасно та в повному обсязі за електричну енергію, куплену у виробників, яким встановлено "зелений" тариф, а також у виробників, які за результатами аукціону набули право на підтримку.

Відповідно до п. 11.4. Порядку (в редакції постанови НКРЕКП від 24 січня 2024 № 178) Гарантований покупець забезпечує проведення розрахунку та здійснення оплати за відпущену продавцем за "зеленим" тарифом у попередньому розрахунковому періоді (місяці) електричну енергію протягом п`яти робочих днів з дня оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці.

Як вбачається з актів купівлі-продажу електричної енергії від 25 січня 2024 р., від 6 листопада 2024 р., від 31 січня 2024 р., від 6 листопада 2024 р., 31 травня 2024 р., копії яких містяться в матеріалах справи, позивачем було передано відповідачу електричну енергію за "зеленим" тарифом за договором вартістю 34504315,62 грн.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг № 529 від 8 квітня 2025 р. (дата оприлюднення на офіційному вебсайті Регулятора 10 квітня 2025 р.) затверджено розмір вартості послуги із забезпечення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої відповідачу, зокрема, протягом січня, травня 2024 року.

Отже, відповідач зобов`язаний був провести з позивачем остаточний розрахунок за електричну енергію, поставлену протягом січня, травня 2024 року у строк до 16 квітня 2025 року.

Проте, судом з наявних у справі доказів встановлено, що за вказані місяці розрахунки були проведені лише частково, а саме:

За січень 2024 року:

- 15.01.2024 року - 5 089 107,08 грн.;

- 25.01.2024 року - 5 858 228,19 грн.;

- 22.02.2024 року - 3 161 854,39 грн.;

- 25.04.2025 року - 516,286,91 грн.;

Всього було за січень 2024 року сплачено 14 625 746,57 грн., відтак заборгованість складає 787 431,95 грн. (15 412 908,52 - 14 625 746,57 =787 431,95).

За травень 2024 року:

- 15.05.2024 року - 2 529 480,19 грн.;

- 22.05.2024 року- 422 975,42 грн.;-

- 27.05.2024 року - 2 978 397,98 грн.;

- 29.05.2024 року - 608 145,17 грн.;

- 11.06.2024 року - 2 331 153,06 грн.;

- 08.11.2024 року - 694 374,50 грн.;

- 14.11.2024 року - 565 195,38 грн.;

- 25.04.2025 року - 258 467,37 грн.;

- 19.05.2025 року - 1 255 027,66 грн.

Всього було за травень 2024 року сплачено 11 643 216,73 грн., відтак заборгованість складає 7 448 190,37 грн. (19091407,10 - 11 643 216,73 =7 448 190,37).

При цьому матеріали справи не містять належних та допустимих доказів здійснення відповідачем оплати у повному обсязі за одержану електричну енергію.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість заявлених позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача на підставі ст.ст. 622, 625 ЦК України 8235622,32 грн. боргу, 156773,49 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 106699,18 грн. три проценти річних з простроченої суми.

При цьому колегія суддів відзначає, що твердження апелянта про неправильне нарахування вказаних сум є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та фактичних обставинах, встановлених судом, тому є безпідставними.

При цьому судова колегія відзначає, що твердження апелянта про наявність зустрічних грошових зобов`язань позивача перед ним не звільняє відповідача від його зобов`язань з оплати боргу.

Встановлене постановою НКРЕКР від 25 лютого 2022 р. № 332 "Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у т.ч. фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період воєнного стану" право зменшити рівень розрахунків із продавцем за "зеленим" тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення не є притриманням в розумінні §7 гл. 49 ЦК України, оскільки відносини сторін не передбачають можливості кредитора утримувати (володіти) річ, що підлягає передачі.

Зміст указаного нормативного акту в цій частині фактично передбачає можливість припиняти зустрічні однорідні вимоги зарахуванням, зменшуючи рівень розрахунків у грошовому вигляді.

Доказів припинення цих зобов`язань протягом спірного періоду зарахуванням зустрічних однорідних вимог суду не надано.

Також колегія суддів відзначає, що твердження апелянта про неможливість належного виконання грошового зобов`язання за спірним договором внаслідок неналежного виконання третьою особою зобов`язань перед ним не дають підстав для звільнення його від виконання грошового зобов`язання за цим договором, тому є необгрунтованими.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).

Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, слід зазначити, що іншим доводам апелянта оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2025 у справі №910/11540/25 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2025 у справі №910/11540/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2025 у справі №910/11540/25 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору покласти на Державне підприємство "Гарантований покупець".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 30.03.2026

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран