РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.03.2026Справа № 44/258-б (910/10332/25)

За позовом Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (02121, м. Київ, вул. Світла, 3)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІР-24" (88018, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Швабська, буд. 20, оф. 5)

про стягнення 2 547 125,17 грн.

В межах справи № 44/258-б

За заявою Дочірнього підприємства "Київський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

до Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

про банкрутство

Суддя Чеберяк П.П.

Представники сторін:

Від позивача Лях О.О. представник

Від відповідача не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа № 44/258-б за заявою Дочірнього підприємства "Київський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про банкрутство Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на стадії процедури санації, введеної ухвалою Господарського суду м. Києва від 25.02.2013.

18.08.2025 до Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІР-24" про стягнення 2 547 125,17 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 25.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІР-24" про стягнення 2 547 125,17 грн. в межах справи № 44/258-б про банкрутство Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 03.11.2025 розгляд справи призначено на 08.12.2025.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 08.12.2025 розгляд справи відкладено на 12.01.2026.

Судове засідання 12.01.2026 не відбулось у зв`язку із перебуванням судді Чеберяка П.П. на лікарняному.

Ухвалою Господарському суду м. Києва від 19.01.2026 розгляд справи призначено на 23.03.2026.

У судовому засіданні 23.03.2026 представник позивача надав пояснення по суті позову та підтримав його в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, правом на подання відзиву не скористався.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

25.07.2018 між Дочірнім підприємством "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі - орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТІР-24" (орендар, відповідач) було укладено Договір оренди нерухомого майна № 85-15 (далі - договір 1).

За умовами п. 1.1 договору 1 орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно - частину нежитлової будівлі літ. «Б» площею 148,96 м.2., що обліковується на балансі філії «Києво-Святошинське райДУ» дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» та розташовано за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Промислова, 6 (далі - майно), вартість якого визначена згідно з незалежною оцінкою і становить станом на 30.06.2018 - 673 480,00 грн. без ПДВ.

Розділом 3 договору передбачено, що орендна плата визначається на підставі незалежної оцінки, із застосуванням річної орендної ставки в розмірі 15 %, і становить за базовий місяць розрахунку - червень 2018 року - 8 418,50 грн. (без ПДВ), крім того ПДВ - 1 683,70 грн. Орендна плата перераховується орендарем на розрахунковий рахунок орендодавця в розмірі 100 % щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним, відповідно до наданих орендодавцем рахунків. Зміна розміру орендної плати у будь-якому випадку оформлюється додатковими угодами між Сторонами.

У разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання - передачі включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою та іншими платежами, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції.

31.10.2019 між Дочірнім підприємством "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТІР-24" було укладено додаткову угоду №1 до Договору оренди нерухомого майна № 85-15, якою було внесено зміни в п.1.1 і 3.1 договору.

Зокрема, п. 3.1 договору 1 викладено в наступній редакції: орендна плата визначається на підставі незалежної оцінки, із застосуванням річної орендної ставки в розмірі 15 %, і становить за базовий місяць розрахунку - липень 2019 року 37 285,41 грн. (без ПДВ), крім того ПДВ 7 457,09 грн.

Відповідно до п.4.2 договору 1 орендар зобов`язується своєчасно та в повному обсязі вносити на розрахунковий рахунок орендодавця орендну плату, і суму податку на додану вартість, суму відшкодування плати за комунальні та інші послуги (якщо такі надаються), плату за послуги, які надає орендодавець (якщо такі надаються) та компенсацію податку на землю шляхом щомісячних перерахувань до 15 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до наданих орендодавцем рахунків та надавати орендодавцеві інформацію про перерахування орендної плати.

Згідно п. 4.15 договору 1 орендар зобов`язаний укласти з орендодавцем орендованого майна договір про відшкодування витрат орендодавця за комунальні та інші послуги з утримання орендованого майна (якщо такі надаються) та оплату послуг, що їх надає орендодавець (якщо такі надаються), або ж обумовити порядок такого відшкодування та оплати в договорі оренди.

На виконання п. 4.15 договору 1, 03.09.2018 між Філією "Києво-Святошинське райДУ" дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТІР-24" (далі - замовник) укладено Договір №05/09-2018 (далі договір 2).

Згідно із п.1.1 договору 2 замовник зобов`язується відшкодувати витрати по комунальним послугам та інші витрати, пов`язані з діяльністю замовника.

Рахунки на оплату за надані згідно договору послуги надаються замовнику щомісячно. Термін сплати до 10 чиста поточного місяця (п.3.1. договору 2).

Позивач взяті на себе зобов`язання за договорами виконав, передавши відповідачу об`єкт оренди, визначений договором, що підтверджується доданою до матеріалів справи копією акту приймання-передачі основних засобів.

В свою чергу, відповідач систематично порушував вищезазначені умови договорів щодо сплати орендної плати та компенсації комунальних платежів, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість на загальну суму 223 910,79 грн., з яких: 65 936,46 грн. за договором 1 та 157 974,33 грн. за договором 2.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, згідно із ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частина 1 ст. 193 Господарського кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

В матеріалах справи містяться докази, що підтверджують порушення строків оплати відповідачем, зокрема, розрахунки заборгованості за договорами, бухгалтерська довідка та виписка прибутку по банку, відтак заборгованість відповідача перед позивачем становить 223 910,79 грн., з яких: 65 936,46 грн. за договором 1 та 157 974,33 грн. за договором 2.

У зв`язку із невиконанням умов договорів, позивачем на адресу відповідача було відправлено лист № 01/3332 від 23.07.2021 з вимогою терміново повернути за актом приймання-передачі нерухоме майно та сплатити заборгованість з орендної плати.

Відповідач наявну заборгованість не погасив

Враховуючи викладене в сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач, в порушення вищезазначених норм законодавства та умов договорів не здійснив сплату орендної плати та компенсацію комунальних платежів, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості у розмірі 223 910,79 грн., з яких: 65 936,46 грн. за Договором оренди нерухомого майна №85-15 від 25.07.2018 та 157 974,33 грн. за Договором №05/09-2018 від 03.09.2018 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 317 870,61 грн., з яких: 203 460,29 грн. за договором 1 та 114 410,32 грн. за договором 2 та інфляційних нарахувань в розмірі 2 005 343,77 грн., з яких: 1 280 637,93 грн. за договором 1 та 724 705,84 грн. за договором 2, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідний висновок Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладено в постанові від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Згідно з імперативними вимогами ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Здійснивши перевірку розрахунку 3% річних та інфляційних нарахувань, суд вважає дані розрахунки обґрунтованими, такими, що не суперечить положенням договорів та нормам чинного законодавства, відповідно виконані позивачем вірно. У зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 317 870,61 грн., з яких: 203 460,29 грн. за договором 1 та 114 410,32 грн. за договором 2 та інфляційних нарахувань в розмірі 2 005 343,77 грн., з яких: 1 280 637,93 грн. за договором 1 та 724 705,84 грн. за договором 2 також підлягають задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

За загальним правилом обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами тягаря доказування визначається предметом спору. Відповідна правова позиція відображена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.07.2019 у справі №908/1932/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Отже, зважаючи на викладене вище, позовні вимоги підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою "ТІР-24" (88018, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Швабська, буд. 20, оф. 5; ) на користь Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (02121, м. Київ, вул. Світла, 3; ) заборгованість в розмірі 223 910 (двісті двадцять три тисячі дев`ятсот десять) грн. 79 коп., інфляційні втрати в розмірі 2 005 343 (два мільйони п`ять тисяч триста сорок три) грн. 77 коп., 3 % річних в розмірі 317 870 (триста сімнадцять тисяч вісімсот сімдесят) грн. 61 коп., судовий збір в розмірі 38 206 (тридцять вісім тисяч двісті шість) грн. 88 коп.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

6. Копію рішення направити сторонам, керуючому санацією, Державному агентству відновлення та розвитку інфраструктури України та Київській обласній прокуратурі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 30.03.2026.

Суддя П.П. Чеберяк