УХВАЛА

06 квітня 2026 року

м. Київ

cправа № 908/1657/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г. М. - головуючого, Краснова Є. В., Рогач Л. І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Приватного акціонерного товариства "Енергетична компанія "Барвінок"

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 24.02.2026 та ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 22.04.2024

за позовом Приватного акціонерного товариства "Енергетична компанія "Барвінок"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Селенга"

про стягнення 347 387, 98 грн,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Енергетична компанія "Барвінок" (далі - ПрАТ ?ЕК ?Барвінок?", скаржник) звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Селенга" (далі - ТОВ ?Селенга?) про стягнення основного боргу в сумі 319 314,75 грн, трьох процентів річних у сумі 1 470,73 грн, інфляційних витрат у сумі 3 321,38 грн, пені в сумі 23 381,12 грн за договором №0705657 про постачання електричної енергії споживачу від 18.03.2021.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що свої зобов`язання щодо оплати електричної енергії відповідач належним чином не виконав, внаслідок чого сума заборгованості за період лютий 2022 року - липень 2022 року становить 319 214,75 грн; за прострочення грошового зобов`язання відповідачу нараховано 3% річних у розмірі 1 470,73 грн за період з 25.03.2022 по 05.09.2022, інфляції у розмірі 3 321,38 грн за період лютий 2022 року - липень 2022 року та 23 381,12 грн пені за період з 25.03.2022 по 05.09.2022.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 26.12.2022 позов задоволено у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ ?Селенга? звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 26.12.2022 та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі наведено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтовано тим, що апелянт оскаржуване рішення суду не отримував, а з повним текстом рішення ознайомився його представник 08.02.2024 безпосередньо у приміщенні суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.04.2024, зокрема, поновлено ТОВ ?Селенга? строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Запорізької області від 26.12.2022 та відкрито апеляційне провадження у справі.

Апеляційний суд, здійснивши аналіз та оцінку поданих ТОВ ?Селенга? доказів, дійшов висновку, що строк на апеляційне оскарження рішення суду від 26.12.2022 підлягає поновленню як такий, що пропущено з поважних причин, оскільки матеріали справи містять докази направлення копії оскаржуваного судового рішення відповідачу засобами поштового зв`язку, проте поштове повернення було повернуто на адресу суду за закінченням терміну зберігання 28.02.2023, тоді як, ТОВ ?Селенга? звернулося з апеляційною скаргою до суду 27.02.2024. Разом з тим, апеляційним судом було встановлено, що матеріали справи не містять доказів направлення представнику відповідача - адвокату Саланській І. Л. копії оскаржуваного судового рішення, а ні засобами поштового зв`язку, а ні до електронного кабінету в ЄСІТС.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 24.02.2026 апеляційну скаргу ТОВ ?Селенга? задоволено частково; рішення Господарського суду Запорізької області від 26.12.2022 скасовано. Ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, яким стягнуто з ТОВ ?Селенга? на користь ПрАТ ?ЕК ?Барвінок? - основного боргу 5 146,71 грн (поставленої до 23.02.2022), 3% річних - 69,80 грн (за період з 25.03.2022 по 05.09.2022), інфляційних втрат - 511,08 грн (за період з 25.02.2022 по 31.07.2022), пені в сумі 867,19 грн (за період з 25.03.2022 по 05.09.2022) та 98,92 грн судового збору; в решті позовних вимог відмовлено.

Постанова мотивована тим, що обставини даної справи підпадають під ознаки, наведені у частині 2 статті 13-1 Закону України ?Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України?; окрім того, в даній справі йдеться про території, окуповані з лютого 2022 року, за відсутності окремого рішення Кабінету Міністрів України щодо територій, тимчасово окупованих, починаючи з 24 лютого 2022 року. Загальновідомим фактом, що не потребує окремого доказування у даному судовому дослідженні, є факт окупації Кирилівської селищної громади з 24.02.2022. ПрАТ ?ЕК ?Барвінок? з лютого по липень 2022 року не мав права здійснювати господарську діяльність з постачання електричної енергії та передавати її лініями електропередач відповідачу. Також апеляційний суд зазначив про неможливість ретроспективного зняття показів з приладу обліку електричної енергії станом на 23.02.2022 перед моментом окупації смт. Кирилівки, тому дотримуючись принципу розумності та справедливості, дійшов висновку про стягнення з ТОВ "Селенга" частину вартості електроенергії, поставленої до 23.02.2022 включно пропорційно загальній кількості днів знаходження об`єкту споживання на підконтрольній Україні території (з урахуванням часткової оплати). Здійснивши перерахунок сум інфляційних втрат, 3% річних та пені, з урахуванням часткового визнання вимог, суд дійшов висновку, що розмір 3% річних становить 69,80 грн (за період з 25.03.2022 по 05.09.2022), інфляційних втрат - 511,08 грн (за період з 25.02.2022 по 31.07.2022) та пені в сумі 867,19 грн (за період з 25.03.2022 по 05.09.2022).

23.03.2026 (через систему ?Електронний суд?) ПрАТ ?ЕК ?Барвінок? звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 24.02.2026 та ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 22.04.2024 (про відкриття апеляційного провадження) в частині поновлення строку, в якій просить судові рішення скасувати, а справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ ?Селенга?.

Підставою касаційного оскарження скаржник визначив пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі не врахував висновки, викладені в постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 у справі №521/2816/15-ц, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.05.2023 у справі № 904/299/22, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.10.2024 у справі №925/1341/22, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.04.2025 у справі № 925/377/22 та інших. Також в касаційній скарзі зазначив про безпідставне поновлення строку на апеляційне оскарження судом апеляційної інстанції. Загалом доводи касаційної скарги зводяться до неправомірності поновлення строку на оскарження судового рішення до суду апеляційної інстанції.

Дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та зміст судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, виходячи з такого.

У пунктах 7.6- 7.8 Рішення Конституційного Суду України від 22.11.2023 у справі №10-р (ІІ)/2023 вказано, що Європейський суд із прав людини послідовно обстоює позицію, що для розуміння змісту обмежень права на доступ до суду, гарантованого статтею 6 Конвенції, є потреба у врахуванні ролі касаційних судів та визнанні того, що умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги; застосування визначеного у національному праві критерію ratione valoris для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою з огляду на саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості. Верховний Суд як суд касаційної інстанції із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні спорів. Тому внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики.

Європейський суд із прав людини неодноразово наголошував, що перегляд не може бути прихованою апеляцією, а лише можливість існування двох поглядів на питання не є підставою для повторного розгляду (рішення у справі Ryabykh v. Russia, заява № 52854/99).

Жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона хоче досягти мети щодо нового слухання справи та нового її розв`язання (рішення у справі Пономарьов проти України / Ponomaryov v. Ukraine від 3 квітня 2008 року (заява № 3236/03), § 40).

За висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 16.08.2017 у справі №2-779/09 та від 01.12.2018 у справі №1326/3235/12, поновлення пропущеного строку на оскарження остаточного судового рішення без наведення відповідних причин, і його подальше скасування є порушенням принципу правової визначеності та права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Хоча саме національні суди мають ухвалювати рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. У кожному випадку вони повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

У касаційній скарзі скаржник зазначає, що ?можливість вчасного подання ТОВ ?Селенга? процесуальних документів у справі №908/1657/22, залежить виключно від волевиявлення самого відповідача, тобто має суб`єктивний характер, якою (можливістю) він вчасно не скористався, а наведені у заявленому клопотанні підстави для поновлення строків звернення до суду з апеляційною скаргою, не можуть бути визнані поважними?.

Верховний Суд звертає увагу, що оцінка поважності причин пропуску процесуального строку та дослідження доказів обізнаності чи необізнаності сторони про наявність оскаржуваного судового рішення належить до дискреційних повноважень суду апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції, постановляючи ухвалу про поновлення строку на апеляційне оскарження, встановив обставини, які вплинули на причини пропуску ТОВ ?Селенга? строку на оскарження судового рішення, та надав їм оцінку з урахуванням вищенаведених висновків Верховного Суду.

У свою чергу доводи скаржника зводяться передусім до незгоди останнього з достатністю та належністю мотивування апеляційним судом своїх висновків про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18.01.2022 у справі №910/17048/17 визначила, що у разі, коли аргументи скаржника зводяться до оцінки доказів та встановлення обставин справи, то це не узгоджується з правилами перегляду судових рішень судом касаційної інстанції як "суду права", а не "суду факту". Дослідження доказів на предмет їх належності та достатності і встановлення обставин справи не може мати місце на стадії касаційного перегляду судових рішень, оскільки виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції в силу імперативних приписів 300 ГПК України, що не підлягають розширеному тлумаченню (пункт 128 постанови).

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у пунктах 1, 4 частини 1 статті 287 цього кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

На підставі викладеного Верховний Суд дійшов висновку про наявність передбачених пунктом 5 частини 1 статті 293 ГПК України підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки апеляційний суд переглянув судове рішення та постановив ухвалу відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у наведених скаржником постановах, а доводи касаційної скарги щодо порушення апеляційним судом норм процесуального права при вирішенні питання про поновлення процесуальних строків зводяться до переоцінки встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі, Верховним Судом не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваним судовим рішенням, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до вимог ГПК України.

Керуючись статтями 234, 235, 293 ГПК України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №908/1695/22 за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Енергетична компанія "Барвінок" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 24.02.2026 та ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 22.04.2024.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді Є. В. Краснов

Л. І. Рогач