ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
17.02.2026 м. Ужгород Справа №907/1075/25
Суддя Господарського суду Закарпатської області Пригара Л.І.
при секретарі судового засідання Мартон М.М.,
розглянувши заяву представника Акціонерного товариства Енергетична компанія України, м. Київ про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №907/1075/25 за позовом Акціонерного товариства Енергетична компанія України, м. Київ до відповідача Басейнового управління водних ресурсів річки Тиса, м. Ужгород Закарпатської області про стягнення 8639,70 грн, в тому числі 8105,52 заборгованості за поставлену електричну енергію, 387,61 грн інфляційних нарахувань та 146,57 трьох процентів річних,
з участю представників сторін:
позивача (заявника) без виклику
відповідача без виклику
Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 15.12.2025 у справі №907/1075/25 позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Басейнового управління водних ресурсів річки Тиса, Слов`янська набережна, будинок 5, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 01037057) на користь Акціонерного товариства Енергетична компанія України, вул. Іллінська, будинок 8, м. Київ, 04070 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 32984271) суму 8639,70 грн (Вісім тисяч шістсот тридцять дев`ять гривень 70 коп.), у тому числі 8105,52 грн (Вісім тисяч сто п`ять гривень 52 коп.) заборгованості за поставлену електричну енергію, 387,61 грн (Триста вісімдесят сім гривень 61 коп.) інфляційних нарахувань та 146,57 грн (Сто сорок шість гривень 57 коп.) трьох процентів річних, а також 2422,40 грн (Дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп.) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Представник Акціонерного товариства Енергетична компанія України через підсистему Електронний суд подала заяву про розподіл судових витрат у справі №907/1075/25, а саме, витрат на професійну правничу допомогу, шляхом ухвалення додаткового рішення у справі та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000 грн.

Ухвалою суду від 28.01.2026 заяву представника Акціонерного товариства Енергетична компанія України, м. Київ про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №907/1075/25 призначено до розгляду в судовому засіданні на 17.02.2026 без виклику уповноважених представників учасників процесу, з урахуванням положень ст. 6 Конвенції про захист людини і основоположних свобод, графіку розгляду інших справ, що перебувають у провадженні судді Пригари Л.І.

За змістом поданої суду заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №907/1075/25 представник позивача просить суд вирішити питання про стягнення з відповідача на користь сторони позивача суми 12 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідачем через канцелярію суду подано заперечення на заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу №15/41 від 13.01.2026 (вх. №02.3.1-02/223/26 від 15.01.2026), за змістом яких останній просить заяву представника Акціонерного товариства Енергетична компанія України про стягнення витрат на правничу допомогу у справі №907/1075/25 залишити без розгляду.

За твердженням відповідача, представником позивача не подано суду разом із заявою по суті попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи; до закінчення судових дебатів не подано відповідної заяви з доказами про розмір судових витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, що в свою чергу, є підставою для залишення заяви представника позивача про розподіл судових витрат без розгляду в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Відповідач зазначає про те, що зважаючи на складність справи та характер спору, заявлені до відшкодування витрати на правову допомогу, з огляду на приписи ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, є завищеними та відшкодуванню не підлягають.

Поданою через підсистему Електронний суд відповіддю на заперечення відповідача на заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу б/н від 27.01.2026 (вх. №02.3.1-02/679/26 від 27.01.2026) представниця позивача вказує про те, що оскільки розгляд справи здійснювався судом в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами, і судові дебати у справі не відбувались, то у неї була відсутня можливість зробити відповідну заяву про подання доказів витрат на професійну правничу допомогу; про прийняте рішення у даній справі від 15.12.2025 представниці позивача стало відомо 05.01.2026.

Представниця позивача наголошує на тому, що на сторінці 15 позовної заяви, на виконання п. 9 ч. 3 ст. 162 ГПК України, позивач зазначив в тексті, що судові витрати, які вже понесено стороною позивача та які остання очікує понести, складаються із суми судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, орієнтовний розмір якої складає 40 000 грн. При цьому, ч. 3 ст. 124 ГПК України визначено, що попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постанові 06.10.2020 у справі №922/376/20 щодо застосування ч. 8 ст. 129 ГПК України, представниця позивача зазначає, що у зв`язку з розглядом даного спору у порядку спрощеного позовного провадження до правовідносин сторін підлягає застосуванню норма ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

На думку представниці позивача, посилання відповідача на те, що понесені позивачем витрати на професійну правничу правову допомогу не відповідають критеріям розумності, завищені та не є співмірними із складністю справи та виконаними адвокатом роботами не підтверджені жодними доказами, та по суті є загальними фразами. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права за твердженням представниці позивача, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

У відповідності до ч. 1-3 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Приписами ст. 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Як встановлено судом, між позивачем Акціонерним товариством Енергетична компанія України та адвокатом Ліневич Людмилою Василівною було укладено Договір про надання правничої допомоги №2-4-061224/2 від 06.12.2024.

Так, при поданні заяви про ухвалення додаткового рішення представником позивача дотримані вимоги, передбачені ч. 8 ст. 129 ГПК України. До матеріалів справи додано копію Договору про надання правничої допомоги №2-4-061224/2 від 06.12.2024, копію акту №12 від 26.12.2025 наданих послуг за Договором про надання правничої допомоги №2-4-061224/2 від 06.12.2024 на суму 12 000 грн.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною 3 статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу ч. 1 ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1-4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як встановлюють положення ч. 1, 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Отже подання доказів щодо понесених судових витрат на професійну правничу допомогу обмежено певним строком, закінчення якого визначено проведенням судових дебатів у справі. Однак, передбачено й альтернативу цьому присічному строку подання доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Проте подання доказів у такий альтернативний спосіб законодавцем пов`язано з умовою здійснення відповідної заяви про це до закінчення судових дебатів у справі.

Водночас частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Таким чином, при розгляді справи в порядку спрощеного провадження судові дебати як стадія судового розгляду не передбачені.

Відтак, відповідно до буквального тлумачення змісту наведених норм, ключовим для прийняття до розгляду заяви про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи у порядку спрощеного провадження є вирішення питання порядку подання доказів щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи у межах судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, тобто без проведення судових дебатів (правовий висновок викладено в ухвалі Верховного Суду від 23.12.2021 у справі №300/1490/20).

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги (ч. 1 ст. 26 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність).

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність. Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

На підтвердження понесених витрат на загальну суму 12 000 грн представницею позивача подано суду копію Договору про надання правничої допомоги №2-4-061224/2 від 06.12.2024, копію акту №12 від 26.12.2025 наданих послуг за Договором №2-4-061224/2 від 06.12.2024 на суму 12 000 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, між Акціонерним товариством Енергетична компанія України (клієнтом, позивачем у справі) та адвокатом Ліневич Людмилою Василівною (адвокатом) було укладено Договір про надання правничої допомоги №2-4-061224/2 від 06.12.2024 (далі Договір), згідно з п. 1.1. якого в рамках даного Договору адвокат зобов`язується надавати клієнтові правничу допомогу з юридичного консультування та юридичного представництва. Конкретна назва предмета закупівлі: Надання послуги з адвокатської діяльності за кодом ДК 021:2015: Послуги з юридичного консультування та юридичного представництва, далі за текстом Послуги за письмовими або усними дорученнями останнього.

У відповідності до п. 1.2. Договору, для цілей цього Договору видами правничої допомоги, що може надаватись адвокатом є зокрема, але не виключно:

- представництво в будь-яких судах (в т.ч. будь-яких інстанціях та судочинства);

- представництво в державних органах, перед фізичними та юридичними особами;

- представництво в органах державної виконавчої служби та перед приватними виконавцями;

- представництво та захист позивача, відповідача, іншого учасника справи;

- складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру тощо;

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань пов`язаних з судовим супроводом.

Згідно з п. 1.3. Договору, сторони узгодили, що зміст, обсяг, вартість послуг, номер судової справи, в рамках якої надається правнича допомога та судова інстанція, відображається сторонами в акті наданих послуг.

Приймання передача послуг за цим Договором здійснюється сторонами за актами наданих послуг, що є підтвердженням надання правничої допомоги. Акт наданих послуг складається та підписується адвокатом за результатом надання послуг. Враховуючи складність справи, значення справи для клієнта, часу витраченого адвокатом на надання послуг, сторони відображають в акті наданих послуг опис наданих послуг, їх обсяг та загальну вартість та розмір гонорару. Клієнт протягом одного календарного дня з моменту отримання акта наданих послуг приймає вказані послуги шляхом підписання вказаного акта або направляє мотивовану відмову від підписання в разі наявності недоліків у акті наданих послуг (п. 3.1., 3.2., 3.3. та 3.4. Договору).

За змістом п. 4.1., 4.1.1., 4.2. Договору, ціна цього договору складає 850 000 грн. Вартість наданих послуг погоджується сторонами в актах наданих послуг. Вартість наданих послуг, визначається згідно з актом наданих послуг, в якому зазначається номер справи та судова інстанція, в межах якої надавалася правнича допомога. При визначенні сторонами вартості наданих послуг у кожній справі та у кожній інстанції враховується успішність рішення, відсоток від ціни позову, значення справи для клієнта. При визначенні сторонами гонорару у кожній справі та у кожній інстанції враховується успішність рішення, відсоток від ціни позову, значення справи для клієнта. Вартість наданих послуг може бути змінено за взаємною домовленістю сторін шляхом підписання відповідного акта коригування до акта наданих послуг.

Пунктами 4.3., 4.4., 4.5. Договору визначено, що вартість наданих послуг у кожній судовій справі може визначатися погодинно або у фіксованому розмірі. Вартість наданих послуг може визначатись окремо у кожній справі та кожній судовій інстанції про що складається відповідний Акт наданих послуг. Оплата наданих послуг з правничої допомоги здійснюється клієнтом за фактом їх надання на підставі погоджених та підписаних сторонами актів наданих послуг протягом 30 календарних днів, з моменту фактичного виконання рішення суду, у межах стягнутої суми послуг з правничої допомоги.

Сторони погодили, що цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання та діє до 31 грудня 2025 року. Сторони погодили, що дія цього Договору щодо надання послуг розповсюджується, враховуючи положення ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України, з 15 липня 2024 року (п. 6.1., 6.2. Договору).

Як вбачається із підписаного сторонами Акту №12 від 26.12.2025 наданих послуг за Договором про надання правничої допомоги №2-4-061224/2 від 06.12.2024, сторонами погоджено, що вартість послуг адвоката становить 4000 грн за одну годину надання послуг/виконання робіт/участь в одному судовому засіданні у справі. Розмір гонорару адвоката визначається з урахуванням складності справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, а також ціною позову та значенням справи для клієнта, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію клієнта та публічним інтересом до справи (п. 1 Акту).

Пунктом 2 Акту визначено, що адвокатом надано, а клієнтом прийнято послуги з правничої допомоги під час розгляду справи №907/1075/25 в суді першої інстанції (Господарський суд Закарпатської області), а саме:

1) Аналіз договірної документації (Договір, акти, рахунки, листування): кількість затраченого часу 1 година; вартість послуги 4000 грн;

2) Підготовка та реєстрація позовної заяви з додатками та розрахунками: кількість затраченого часу 2 години; вартість послуги 8000 грн.

Всього надано послуг на суму 12 000 грн.

За пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Разом із тим, відповідно до ст. 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Водночас вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь сторони позивача заявленої суми витрат на професійну правову допомогу, суд, із урахуванням фактичних обставин даної справи, бере до уваги наступне.

Як передбачено ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Застосовуючи критерій співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених як у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, так і в частинах 5-7 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Здійснивши правовий аналіз норм статей 126 та 129 Господарського процесуального кодексу України, можна дійти висновку про те, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Тобто критерії, визначені ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами ч. 4 ст. 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Така позиція випливає із правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі №922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, у постановах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 02.02.2024 у справі №910/9714/22, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19, від 18.03.2021 у справі №910/15621/19, від 07.09.2022 у справі №912/1616/21, від 12.01.2023 у справі №908/2702/21.

Отже під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд може з власної ініціативи застосовувати критерії, що визначені у частинах 5-7 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас таке застосовування не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12.01.2023 у справі №908/2702/21.

Також відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:

- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі №910/9714/22);

- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15-ц);

- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15-ц).

Ті самі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі Двойних проти України (пункт 80), від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі/West Alliance Limited проти України", від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі №910/9714/22, у додаткових постановах Верховного Суду від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, та у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду необхідно дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Господарський суд, розподіляючи витрати на професійну правничу допомогу, доходить висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже цей розмір має бути не лише доведений, а документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про часткову необґрунтованість заяви представника позивача про стягнення з відповідача суми 12 000 грн витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду даної справи, що знайшла свій вияв у наступному.

Стосовно наведеної в акті №12 від 26.12.2025 наданих послуг за Договором №2-4-061224/2 від 06.12.2024 послуги Аналіз договірної документації (Договір, акти, рахунки, листування), суд вважає за доцільне відзначити про те, що представницею позивача не надано суду належних доказів проведення адвокатом відповідного аналізу документів, зокрема, яких саме документів, в які дату та час, який характер питань був його предметом, доказів фіксації та обліку витраченого часу тощо. Разом з тим, обов`язок формування доказової бази, її підготовка та систематизація, а також правовий аналіз документів є невід`ємною частиною складання позовної заяви, адже обов`язок позивача додати до останньої всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заявлені у справі позовні вимоги, прямо передбачений ст. 164 Господарського процесуального кодексу України. Відтак, витрати в цій частині є недоведеними.

Із приводу заявленої до відшкодування вартості послуги Підготовка та реєстрація позовної заяви з додатками та розрахунками суд зазначає, що позовна заява в даній справі виготовлена на 17 аркушах, 3 із яких фактично займають титульна сторінка, прохальна частина позову і зазначення додатків, доданих до позовної заяви, та переважну більшість тексту в якому складають цитування умов договору, норм права і розрахунки заявлених до стягнення сум; крім того, між багатьма абзацами зроблено значний інтервал, що збільшує обсяг документу. Відтак, суд вважає, що написання позовної заяви не потребувало значного обсягу часу та не вимагало особливої юридичної і технічної роботи, а тому, обґрунтованою видається вартість наданих адвокатом послуг у цій частині в сумі 4000 грн.

Суд бере до уваги також і ту обставину, що позовна заява в даній справі не налічує великої кількості додатків, що би підтверджувало необхідність значних затрат часу адвокатом по збиранню доказів у справі, оскільки більша частина доданих до матеріалів справи документів, є документами, що пов`язані з оформленням та виконанням договірних відносин між сторонами спору, що були сформовані без участі адвоката ще до дати початку надання ним правничої допомоги стороні позивача у даній справі, та були наявні у клієнта (позивача) як сторони договірних відносин.

Крім того, судом враховано, що спір у даній справі не характеризується наявністю виключної правової проблеми або значним суспільним інтересом, а сама справа, з огляду на предмет спору і характер спірних правовідносин, кількість учасників процесу, обставини, які підлягають з`ясуванню, докази, що підлягають оцінці, не належить до категорії складних, з огляду на що провадження у даній справі було відкрито судом в порядку спрощеного позовного провадження без виклику уповноважених представників сторін спору.

З огляду на вищенаведене, враховуючи положення ст. 126, 129 Господарського процесуального кодексу України та оцінивши подані заявником докази у підтвердження понесених витрат, виходячи із критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимоги представниці позивача та стягнення на користь Акціонерного товариства Енергетична компанія України витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн.

Водночас відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, що підтриманий Верховним Судом у постановах від 10.11.2023 у справі №911/1546/22, від 06.08.2024 у справі №913/162/22, частиною 1, 2 статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру, - погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність як "форма винагороди адвоката", але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18).

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20).

Разом з тим, суд бере до уваги правовий висновок, зазначений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, відповідно до якого розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

З приводу наведених відповідачем аргументів щодо заперечень на подану представницею позивача заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до ч. 1-3 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Звертаючись до суду із позовною заявою у даній справі, представниця позивача зазначила, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи витрати по сплаті судового збору, витрати на професійну правничу допомогу; судові витрати, які вже понесено та які очікує понести позивач, складаються із суми судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, орієнтовний розмір якої складає 40 000 грн.

Таким чином, позивачем дотримано вимоги ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України щодо подання попереднього орієнтовного розрахунку суми судових витрат разом із позовною заявою у даній справі.

Поряд з тим, як уже зазначалось судом попередньо, частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Відтак, оскільки при розгляді справи в порядку спрощеного позовного провадження стадія судових дебатів відсутня, то вимога ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України про подання доказів понесення судових витрат до закінчення судових дебатів не може застосовуватися. У такому випадку, до правовідносин сторін має застосовуватися інша вимога ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Рішення Господарського суду Закарпатської області у даній справі №907/1075/25 було ухвалене 15.12.2025.

За приписами частин 4 та 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з перебуванням судді Пригари Л.І. у відпустці з 22.12.2025 по 23.12.2025 включно, та з 25.12.2025 по 02.01.2026 включно, повне судове рішення у справі №907/1075/25 було складено та підписано 05.01.2026, надіслано до електронного кабінету позивача 05.01.2026 та доставлено до нього 05.01.2026 о 22 год. 07 хв.

Заява представниці позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу із доказами щодо розміру понесених судових витрат подана нею через підсистему Електронний суд 07.01.2026 та зареєстрована 08.01.2026, тобто, в межах визначених Господарським процесуальним кодексом України п`яти днів після ухвалення рішення суду.

За приписами частин 4 та 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. 123, 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України

СУД УХВАЛИВ:

1. Стягнути з Басейнового управління водних ресурсів річки Тиса, Слов`янська набережна, будинок 5, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 01037057) на користь Акціонерного товариства Енергетична компанія України, вул. Іллінська, будинок 8, м. Київ, 04070 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 32984271) суму 4000 грн (Чотири тисячі гривень) на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

2. В іншій частині заявленої до стягнення суми судових витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

3. Додаткове рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного додаткового рішення. Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У разі розгляду справи (вирішення питання) без участі (без виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4. Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі, http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне додаткове рішення складено та підписано 31.03.2026.

Суддя Л.І. Пригара