РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2026 р.м. ХарківСправа № 922/4302/25

Господарський суд Харківської області у складі судді Ольшанченка В.І.

за участю секретаря судового засідання Красовського В.С.

та представників:

прокурора - Панової М.С.,

відповідача-1 (ХМР) - не з`явився,

відповідача-2 (УКМП) - не з`явився,

відповідача-3 (РГРПСЦ) - не з`явився,

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом керівника Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області (61004, м. Харків, бульв. Гончарівський, 20)
до Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, 7) , Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, 16) , Релігійної громади Руської Православної Старообрядницької Церкви (61093, м. Харків, пров. Сількорівський, 23)
провизнання недійсним договору та повернення майна,

ВСТАНОВИВ:

Керівник Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області (далі - прокурор) надав Господарському суду Харківської області через систему "Електронний суд" позовну заяву до: Харківської міської ради (далі - відповідач-1), Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (відповідач-2), Релігійної громади руської православної старообрядницької церкви (відповідач-3, РГРПСЦ), в якій просить суд:

1. Визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 12.06.2013 №4994-В-С, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та Релігійною громадою руської православної старообрядницької церкви (), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А. і зареєстрований в реєстрі за №1159.

2. Зобов`язати Релігійну громаду руської православної старообрядницької церкви (), повернути Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради () об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1 - нежитлову будівлю "А-2", загальною площею 269,1 кв м, яка розташована за адресою: м. Харків, провулок Сількорівський, 23, а Харківську міську раду - прийняти у власність зазначені приміщення.

3. Судові витрати покласти на відповідачів та стягнути за такими реквізитами: Харківська обласна прокуратура, код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, рахунок UA0007171, код класифікації видатків бюджету - 0901010.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що 17 серпня 2011 року між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та Релігійною громадою Руської Православної Старообрядницької Церкви () укладено договір оренди нежитлових приміщень №5019, за яким у строкове платне користування передано нежитлову будівлю літ. "А-2" загальною площею 269,1 кв м, розташовану за адресою: м. Харків, провулок Сількорівський, 23, строком до 17 липня 2014 року; через 4 місяці після укладення договору оренди, а саме 27 листопада 2011 року, орендар звернувся з заявою про надання дозволу на приватизацію орендованого майна, при цьому до заяви не було додано жодного документа, що підтверджував би здійснення невід`ємних поліпшень; рішенням 14-ї сесії Харківської міської ради 6-го скликання від 22 лютого 2012 року №638/12 спірне майно включено до переліку об`єктів, що підлягають відчуженню саме шляхом викупу орендарем; відповідно до звіту про незалежну оцінку майна, складеного ТОВ "Сабо консалтинг" станом на 31 грудня 2012 року, ринкова вартість об`єкта становила 224550,00 грн (без ПДВ), при цьому вартість невід`ємних поліпшень прямо зазначена як 0 гривень, а середньозважений фізичний знос будівлі - 36%; 12 червня 2013 року між Управлінням комунального майна та приватизації та Релігійною громадою Руської Православної Старообрядницької Церкви укладено договір купівлі-продажу №4994-В-С, за яким спірне майно відчужено у власність релігійної громади за ціною 269460,00 грн, чим було порушено вимоги чинного на той момент законодавства про малу приватизацію (зокрема, ч. 1 ст. 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)"), оскільки викуп орендованого комунального майна був дозволений і здійснений без фактичного виконання орендарем обов`язкової умови - здійснення за власний рахунок невід`ємних поліпшень вартістю не менше 25% ринкової вартості об`єкта на момент передачі в оренду, у зв`язку з чим такий продаж має бути проведений шляхом аукціону або конкурсу, а укладений договір купівлі-продажу підлягає визнанню недійсним, як наслідок - поверненню Харківській міській територіальній громаді, в особі Харківської міської ради.

Ухвалою від 08.12.2025 суд залишив позовну заяву без руху та надав прокурору 5-ти денний строк з дня вручення йому ухвали на усунення недоліків позовної заяви.

15.12.2025 прокурор надав через "Електронний суд" письмові пояснення №52-2914-25 (вх.№29319 від 15.12.2025) на виконання ухвали суду від 08.12.2025 у справі №922/4302/25.

Ухвалою від 22.12.2025 суд відкрив провадження у справі за правилами загальними позовного провадження та призначив підготовче засідання на 12.01.2026 о 14:00 год, у яке викликав учасників справи.

26.12.2025 прокурор надав письмові пояснення на виконання ухвали суд від 22.12.2025.

Протокольною ухвалою від 12.01.2026 у зв`язку з неявкою представників відповідачів суд відклав підготовче засідання на 26.01.2026 о 14:00 год, у яке викликав учасників справи.

Протокольною ухвалою від 26.01.2026 у зв`язку з неявкою представників відповідачів суд відклав підготовче засідання на 09.02.2026 о 14:00 год, у яке викликав учасників справи.

Протокольною ухвалою від 09.02.2026 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 18.02.2026 о 15:30 год, у яке викликав учасників справи.

У судовому засіданні 18.02.2026 судом оголошено перерву до 09.03.2026 о 14:30 год.

09.03.2026 у судовому засіданні прокурор підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні 09.03.2026 судом оголошено перерву до 16.03.2026 о 15:30 год.

Представники відповідачів у судове засідання не з`явилися, відзиви на позов не надали.

За таких обставин, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ч. 1 ст. 202 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення прокурора, суд встановив наступне.

17.08.2011 між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (орендодавець) та Релігійною громадою Руської Православної Старообрядницької Церкви (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення №5019 (надалі - договір оренди), за яким орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлову будівлю, загальною площею 269,1 кв м, (технічний паспорт КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" інвентарний №32922 від 31.03.2011), (далі - майно), яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Харкова, розташована за адресою: м. Харків, провулок Сількорівський, 23, літ. "А-2" та відображається на обліку управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, строком до 17.07.2014 для розміщення релігійної організації (для забезпечення проведення релігійних обрядів та церемоній).

Відповідно до п. 3.1 договору оренди вартість об`єкту оренди визначається на підставі висновку про вартість майна і складає 342500,00 грн станом на 12.07.2011.

Згідно з п. 4.2, 4.3, 4.7, 4.8 договору оренди орендар зобов`язаний: використовувати орендоване майно відповідно до його призначення та умов цього договору; підтримувати орендоване майно відповідно до вимог ДБНІП, забезпечувати експлуатацію будівельних елементів і інженерного обладнання згідно технічних норм і правил; змінювати стан орендованого майна виключно за письмовою згодою орендодавця; здійснювати поточний ремонт. За свій рахунок здійснювати капітальний ремонт за письмовою згодою Орендодавця при наявності узгодженої проектно-кошторисної документації та дозволу, отриманого відповідно з рішенням Харківської міської ради чи її комітету. Здійснювати реконструкцію орендованого Майна за свій рахунок за окремими проектами, які розроблені спеціалізованими проектними організаціями і узгоджені з управлінням містобудування і архітектури Харківської міської ради до початку проведення робіт, при наявності відповідного рішення Харківської міської ради чи її виконкому. Після проведення перепланування або реконструкції, згідно встановленого порядку, що потягло за собою заміну конструктивних елементів приміщення (будівлі), замовити за власний рахунок в КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" технічний паспорт на це приміщення (будівлю) і не пізніше 3-х місяців після закінчення ремонтних робіт надати його Орендодавцю з метою внесення змін до договору оренди.

Відповідно до п. 5.2 договору оренди орендар має право здійснювати капітальний ремонт, реконструкцію, улаштування окремих входів у встановленому порядку, при наявності письмової згоди Орендодавця, за окремими проектами, які розроблені спеціалізованими проектними організаціями і узгоджені з управлінням містобудування і архітектури Харківської міської ради до початку проведення робіт, при наявності відповідного рішення Харківської міської ради чи її виконкому.

За змістом п. 5.3 договору оренди орендар має право за письмовою згодою орендодавця вносити зміни до складу орендованого майна, провадити невід`ємні поліпшення, які необхідні для здійснення господарської діяльності, що зумовлює підвищення його вартості. Якщо невід`ємні поліпшення майна зроблені за згодою орендодавця, орендар має право на відшкодування вартості необхідних витрат або зарахування їх вартості тільки у разі придбання об`єкта оренди у власність. Поліпшення, зроблені без згоди орендодавця, які неможливо відокремити без пошкодження орендованого майна, не породжують зобов`язання орендодавця відшкодувати їх вартість.

27.12.2011 орендар надав Управлінню комунального майна та приватизації Харківської міської ради заяву (вх. №22324 від 27.12.2011) про надання згоди на приватизація орендованого об`єкту за адресою: м. Харків, провулок Сількорівський, 23, згідно з договором оренди №5019 від 17.08.2011. До заяви додав: договір оренди, технічний паспорт, статут, копію виписки, довідку про статистичний код, ухвалу, паспорт, код.

Рішенням 14 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 22.02.2012 №638/12 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" вирішено провести відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова шляхом викупу (згідно з додатком).

Пунктом 29 додатку вказаного рішення передбачено, що приватизації (відчуженню) шляхом викупу орендарем - РГРПСЦ підлягають нежитлова будівля загальною площею 269,1 кв м, розташована за адресою: м. Харків, провулок Сількорівський, 23, літ. "А-2".

РГРПСЦ 29.02.2012 до Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради подано заяву №2164 про приватизацію орендованого майна (вх. №3576 від 29.02.2012).

На підставі заяви орендаря Управлінням комунального майна та приватизації Харківської міської ради наказом від 29.12.2012 №4753 доручено ТОВ "САБО консалтинг", як суб`єкту оціночної діяльності, провести оцінку майна з метою визначення вартості об`єкту для приватизації шляхом викупу.

Суб`єктом оціночної діяльності ТОВ "САБО консалтинг" складено звіт про оцінку, відповідно до якого вартість майна станом на 31.12.2012 склала 224550,00 грн без ПДВ.

Як убачається зі вказаного звіту, будь-які відомості про те, що проводились ремонтні роботи у вказаному нежитловому приміщенні, в тому числі невід`ємні поліпшення, відсутні.

Вказане також підтверджується інформацією паспорта-сертифіката об`єкта незалежної оцінки (нерухомості), де у п. 17.2 коду зазначено, що вартість поліпшень складає 0 гривень. Крім того, середньозважений фізичний знос складає 36%.

Наказом Управлінням комунального майна та приватизації Харківської міської ради №305 від 30.01.2013 затверджено висновки про вартість об`єкту оцінки за адресою: м. Харків, провулок Сількорівський, 23, орендованого Релігійною громадою Руської Православної Старообрядницької Церкви з метою визначення вартості об`єкту для приватизації шляхом викупу.

12.06.2013 між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (продавець) та Релігійною громадою Руської Православної Старообрядницької Церкви (покупець) укладено договір купівлі-продажу №4994-В-С, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А. і зареєстрований в реєстрі за №1159 (надалі - договір), на підставі якого шляхом викупу за 269460,00 грн до РГРПСЦ перейшло все майно, яке було орендовано на підставі договору оренди №5019 від 17.08.2011, а саме: нежитлова будівля "А-2" загальною площею 269,1 кв м, яка розташована за адресою: м. Харків, провулок Сількорівський, 23 (реєстраційний номер 1).

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №467243576 від 09.03.2026 право власності зареєстровано за Релігійною громадою Руської Православної Старообрядницької Церкви () 17.07.2013 на підставі договору купівлі-продажу №4994-В-С, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А. та акту №4994-В-С прийому-передачі від 14.06.2013 за №1.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування України" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про місцеве самоврядування України" право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Згідно зі ст. 172 ЦК України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції, встановленої законом.

Частиною першою статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування й оренду. Доцільність, порядок та умови відчуження об`єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою. Доходи від відчуження об`єктів права комунальної власності зараховуються до відповідних місцевих бюджетів і спрямовуються на фінансування заходів, передбачених бюджетами розвитку.

Харківською міською радою 23 грудня 2011 року на 12 сесії 6 скликання прийнято рішення №565/11 "Про Програму приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова на 2012 - 2016 роки".

Згідно з п. 1.1 додатку до рішення 12 сесії Харківської міської ради 6 скликання "Про Програму приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012 - 2016 роки" (далі - Програма приватизації на 2012 - 2016 роки) програма розроблена відповідно до Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Законів України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та інших законодавчих актів, що регулюють питання власності.

Відповідно до п. 1.6 Програми на 2012 - 2016 роки об`єктами приватизації групи А, зокрема, є: цілісні майнові комплекси комунальних підприємств, їх структурні підрозділи, які виділені в самостійні підприємства, у тому числі ті, що знаходяться в оренді, а також виділені в результаті реструктуризації комунальних підприємств із середньо-обліковою чисельністю працюючих до 100 осіб включно або понад 100 осіб, вартість основних фондів яких недостатня для формування статутних капіталів відкритих акціонерних товариств; індивідуально визначене рухоме майно, що знаходиться в комунальній власності, нежитлові будівлі, споруди та приміщення незалежно від їх вартості (в тому числі такі, що не увійшли до статутного капіталу ВАТ); майно підприємств, ліквідованих за рішенням господарського суду і майно підприємств, що ліквідуються за рішенням Харківської міської ради; майно підприємств, що не були продані як цілісні майнові комплекси.

Основними принципами індивідуальної приватизації та відчуження є: досягнення максимального економічного ефекту від продажу об`єкта комунальної власності; вибір способу приватизації чи їх комбінації, що максимально сприятимуть ефективному функціонуванню підприємства у післяприватизаційний період тощо (п. 2.2 Програми приватизації на 2012 - 2016 роки).

Згідно з п. 5.1 Програми на 2012 - 2016 роки продаж об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова здійснюється способами, що визначаються законодавством України і цією Програмою для кожної групи об`єктів.

Відповідно до п. 5.2, 5.3 Програми на 2012 - 2016 роки умови відчуження об`єктів комунальної власності визначено цією Програмою та чинним законодавством України. Одним із способів, що застосовується при індивідуальній приватизації, є конкурсний продаж як інструмент збалансування досвіду і переваг, наявних у покупців, які можуть посилити конкурентні переваги підприємства, та збільшення розміру ціни об`єкта.

Пунктом 5.4 цієї Програми встановлено, що продаж об`єктів групи А здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та цієї Програми шляхом викупу, продажу на аукціоні, за конкурсом.

У пункті 5.7 Програми на 2012 - 2016 роки встановлено, що орендар має переважне право на викуп орендованого майна, якщо ним за згодою орендодавця здійснені за рахунок власних коштів поліпшення, які неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, вартістю не менше 25 відсотків залишкової вартості майна (будинку, споруди, приміщення).

Таким чином, порядок та процедура приватизації комунального майна на момент прийняття рішення Харківською міською радою від 22.02.2012 №638/12 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади" визначались Законом України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" (який на час звернення прокуратури з позовом втратив чинність на підставі пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", який набрав чинності 07 березня 2018 року) та Програмою приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012 - 2016 роки, затвердженою рішенням 12 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 23 грудня 2011 року №565/11.

Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України "Про приватизацію державного майна" (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування) відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного майна" приватизація державного майна (далі - приватизація) - платне відчуження майна, що перебуває у державній власності, у тому числі разом із земельною ділянкою державної власності, на якій розташований об`єкт, що підлягає приватизації, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього Закону, з метою підвищення соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів для здійснення структурної перебудови національної економіки.

З метою раціонального та ефективного застосування способів приватизації об`єкти приватизації класифікуються за такими групами: група А - єдині майнові комплекси державних підприємств, їх структурних підрозділів, які можуть бути виділені в самостійні суб`єкти господарювання - юридичні особи (у тому числі ті, що передані в оренду, перебувають у процесі реструктуризації), на яких середньооблікова чисельність працюючих за звітний (фінансовий) рік не перевищує 100 осіб, а обсяг валового доходу від реалізації продукції (робіт, послуг) за такий період не перевищує 70 мільйонів гривень та/або вартості майна яких недостатньо для формування статутного капіталу господарського товариства, у тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких вони розташовані; окреме індивідуально визначене майно, у тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких таке майно розташовано (частина 1 статті 5-1 Закону України "Про приватизацію державного майна").

Статтею 15 Закону України "Про приватизацію державного майна" визначені способи приватизації, зокрема, шляхом: продажу об`єктів приватизації на аукціоні (у тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни); продажу об`єктів приватизації за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону (далі - конкурс); продажу акцій (часток, паїв), що належать державі у господарських товариствах, на аукціоні, за конкурсом, на фондових біржах та іншими способами, що передбачають загальнодоступність та конкуренцію покупців; продажу на конкурсній основі єдиного майнового комплексу державного підприємства, що приватизується, або контрольного пакета акцій акціонерного товариства при поданні покупцем документів, передбачених частиною першою статті 12 цього Закону; викуп об`єктів приватизації; продажу акцій на міжнародних фондових ринках, у тому числі у вигляді депозитарних розписок; іншими способами, які встановлюються спеціальними законами, що регулюють особливості приватизації об`єктів окремих галузей, викупу.

Згідно з ч. 2 ст. 16-2 Закону України "Про приватизацію державного майна" викуп об`єктів малої приватизації здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Статтею 3 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено способи приватизації об`єктів малої приватизації. Приватизація об`єктів малої приватизації здійснюється шляхом: викупу; продажу на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни); продажу за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону (далі - конкурс). Шляхом продажу за конкурсом може здійснюватися приватизація окремих єдиних майнових комплексів групи А та окремих об`єктів групи Ж.

22 лютого 2012 року Харківською міською радою прийнято рішення №638/12 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова", згідно з яким з метою найбільш ефективного використання нежитлового фонду м. Харкова та поповнення бюджету міста Харкова, на підставі Законів України "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012 - 2016 роки, затвердженої рішенням 12 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 23 грудня 2011 року №565/11, керуючись статтею 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", вирішено провести відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова шляхом викупу згідно з додатком. У пункту 29 додатку до вказаного рішення визначено спірне майно.

З моменту прийняття рішення про приватизацію об`єктів, які перебувають у комунальній власності, органами приватизації здійснюється підготовка до їх приватизації відповідно до статті 8 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)"(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), що полягає, зокрема, у встановлені ціни продажу об`єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, або початкову ціну об`єкта на аукціоні, за конкурсом з урахуванням результатів оцінки об`єкта, проведеної відповідно до методики оцінки майна, затвердженої Кабінетом Міністрів України; публікації інформації про об`єкти малої приватизації у відповідних інформаційних бюлетенях та місцевій пресі, інших друкованих виданнях, визначених органами приватизації; а також вчиненні інших дій, необхідних для підготовки об`єктів малої приватизації до продажу.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 11 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" викуп застосовується щодо об`єктів малої приватизації, які не продано на аукціоні, за конкурсом, а також у разі, якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено законодавчими актами. Порядок викупу об`єкта встановлюється Фондом державного майна України.

Статтею 13 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" продаж об`єктів малої приватизації на аукціоні полягає у передачі права власності покупцю, який запропонував у ході торгів найвищу ціну.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" продаж об`єктів малої приватизації за конкурсом полягає у передачі права власності покупцю, який запропонував найвищу ціну та взяв зобов`язання виконати умови конкурсу.

З наведених вище норм права вбачається, що основною метою приватизації, у тому числі комунального майна є досягнення максимального економічного ефекту від продажу об`єкта комунальної власності, тобто отримання найвищої ціни за об`єкти, що підлягають приватизації та залучення коштів для здійснення структурної перебудови економіки територіальної громади.

Згідно з ч. 1 ст. 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" приватизація об`єктів групи А здійснюється з урахуванням таких особливостей:

1) у разі прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) орендар одержує право на викуп такого майна, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності-суб`єктом господарювання для цілей оренди майна;

2) продаж нежитлових приміщень, будівель та споруд, які згідно із законодавством можуть бути об`єктами приватизації, незалежно від підпорядкування здійснюється державними органами приватизації відповідно до законодавства з питань приватизації;

3) майно, що залишилося після задоволення вимог кредиторів державного підприємства, визнаного банкрутом за рішенням господарського суду (якщо господарський суд прийняв постанову про його ліквідацію), передається ліквідаційною комісією відповідному державному органу приватизації для подальшої приватизації за актом приймання-передачі в порядку, встановленому Фондом державного майна України. Продаж зазначеного майна здійснюється виключно на аукціонах;

4) державний орган приватизації з власної ініціативи приймає рішення про приватизацію об`єктів групи А, які утворюються на базі державного майна підприємств, що реструктуризуються, нежитлових приміщень, об`єктів, щодо яких скасовано заборону на приватизацію в установленому законом порядку, та інших неприватизованих об`єктів групи А. Порядок викупу встановлений Фондом державного майна України. На час виникнення спірних правовідносин діяв Порядок продажу об`єктів малої приватизації шляхом викупу, на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни), за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону, затверджений Фондом державного майна України від 02 квітня 2012 року №439 (далі - Порядок №439).

Відповідно до п. 8.1 Порядку №439 викуп об`єктів малої приватизації застосовується відповідно до п. 3.3 розділу III та п. 7.15 розділу VII цього Порядку щодо об`єктів малої приватизації, які не продані на аукціоні, за конкурсом, а також якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено чинним законодавством України.

Таким чином, викуп орендарем орендованого ним приміщення у спірних правовідносинах, в силу приписів статті 18-2 з урахуванням статті 11 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012 - 2016 роки, затвердженої рішенням 12 сесії Харківської міської ради 6 скликання №565/11, може бути лише за умови, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за якою воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності-суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.

Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що орендарем - Релігійною громадою Руської Православної Старообрядницької Церкви здійснювались будь-які поліпшення орендованого нею приміщення за договором оренди №5019 від 17 серпня 2011 року.

Враховуючи викладене, пункт додатку до рішення Харківської міської ради від 22 лютого 2012 року №638/12 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" прийнятий Харківською міською радою з порушенням вимог Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Закону України "Про приватизацію державного майна", Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012 - 2016 роки затвердженої рішенням 12 сесії Харківської міської ради 6 скликання 23 грудня 2011 року, оскільки спрямований не на досягнення мети, визначеної у цих Законах і Програмі, і тим самим порушує права територіальної громади на отримання максимального економічного ефекту від продажу об`єкта комунальної власності.

Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України визначені загальні підстави недійсності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що продовжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду.

Беручи до уваги, що договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, орендованих Релігійною громадою Руської Православної Старообрядницької Церкви, від 12 червня 2013 року №4994-В-С укладений на підставі, зокрема, рішення Харківської міської ради 22 лютого 2012 року №638/12 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади", пункт 29 додатку якого є неправомірним та незаконним, а також спірний договір укладений з порушенням вимог статті 18-1 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", Закону України "Про місцеве самоврядування" та Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012 - 2016 роки, затвердженої рішенням 12 сесії Харківської міської ради 6 скликання 23 грудня 2011 року №565/11, суд вважає позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 12.06.2013 №4994-В-С, укладеного між територіальною громадою м. Харкова, в особі Харківської міської ради, від імені якої діяло Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та Релігійною громадою Руської Православної Старообрядницької Церкви (), посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А. і зареєстрованого в реєстрі за №1159, обґрунтованими, доведеними та підлягаючими задоволенню.

Аналізуючи наведені вище положення Закону України "Про приватизацію державного майна", Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 22 січня 2021 у справі №922/623/20 дійшла аналогічних висновків.

Також аналогічні правові висновки сформовані усталеною судовою практикою, відображеною, зокрема, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі №922/3272/18, від 17 червня 2020 року у справі №922/2593/19, від 17 червня 2020 року у справі №922/1958/19, від 23 червня 2020 року у справі №922/1970/19, від 07 липня 2020 року у справі №922/2932/19, від 08 липня 2020 року у справі №922/1969/19, від 23 липня 2020 року у справі №922/2762/19, від 03 листопада 2020 року у справі №922/3814/19, від 16 березня 2021 року у справі №922/1009/20, від 22 січня 2021 року у справі №922/623/20, від 18 березня 2021 року у справі №922/4169/19, від 24 березня 2021 року у справі №922/2244/19, від 24 березня 2021 року у справі №922/3276/19, від 31 березня 2021 року у справі №922/3272/18, від 01 квітня 2021 року у справі №922/250/20, від 06 квітня 2021 року у справі №922/1668/20, від 13 квітня 2021 року у справі №922/2934/19, від 13 квітня 2021 року у справі №922/3852/19, від 20 квітня 2021 року у справі №922/2811/19 зі спорів, що виникли із подібних правовідносин приватизації способом викупу комунального майна територіальної громади м. Харкова за участю Харківської міської ради та Управління комунального майна Харківської міської ради.

Крім того, суд зазначає, що при вирішенні питання про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 12 червня 2013 року №4994-В-С, укладеного на підставі пункту 29 додатку до рішення Харківської міської ради від 22 лютого 2012 року №638/12, має надаватись юридична оцінка необхідності позбавлення покупця права мирного володіння приватизованим майном, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини про неможливість витребування у добросовісного набувача майна, яке вибуло з володіння держави внаслідок порушень, допущених уповноваженими посадовими особами, які здійснюють функцію управління державним майном (спори щодо порушення частини 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) друге речення того ж абзацу охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) другий абзац визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява №19336/04), пункти 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, а останнє - характеризуватися доступністю для заінтересованих осіб, чіткістю, наслідки його застосування мають бути передбачуваними. Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, то Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах "Рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява №29979/04), пункт 68, "Кривенький проти України" від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява №43768/07), пункт 45).

Європейський суд з прав людини констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б один із зазначених критеріїв сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном не буде дотриманий. І навпаки - встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Втручання держави у право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Європейський суд з прав людини у рішенні "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року зазначив, що позбавлення власності можливе тільки при виконанні певних вимог. Суд вказує у своєму рішенні, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів". Говорячи про "закон", стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції. Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні.

Продаж майна на неконкурентних засадах порушує такі основоположні принципи приватизації, як рівність прав участі громадян України у процесі приватизації, створення сприятливих умов для залучення інвестицій, забезпечення конкурентності продажу, передбачених статтею 2 Закону України "Про приватизацію державного майна".

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 48 постанови Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі №922/3272/18.

Порушення Харківською міською радою умов та порядку приватизації призвели не тільки до можливих економічних збитків (недотримання територіальною громадою коштів від відкритого продажу майна конкурентним способом), а позбавили інших зацікавлених фізичних та юридичних осіб можливості придбати комунальне майно на відкритому конкурсі, створили для них і орендаря несправедливі умови конкуренції на ринку продажу комунального майна. При цьому орендар, відповідно, отримав непередбачені законом привілеї викупити майно неконкурентним способом.

Харківська міська рада, розпорядившись таким чином майном, діяла всупереч суспільним інтересам, поставивши в нерівні умови орендаря, який не здійснив його невід`ємних поліпшень, і інших потенційних покупців комунального майна, фактично протиправно позбавивши останніх права на участь у приватизації.

Таким чином, першим та другим відповідачами не дотримано процедури розпорядження комунальною власністю вимогам законодавства.

Релігійна громада Руської Православної Старообрядницької Церкви мала можливість ознайомитися з порядком та умовами викупу орендованого майна та мала усвідомлювати невідповідність обраної нею процедури чинному законодавству при зверненні з заявою про приватизацію шляхом викупу.

Так, передача права власності на майно, у тому числі в результаті приватизації, передбачає наявність волевиявлення як у продавця, так і у покупця такого майна. Отже, покупець, звертаючись до органів місцевого самоврядування про приватизацію орендованого нежитлового приміщення, та достовірно знаючи, що поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, ним здійснені не були та жодні дії, які б свідчили про намір здійснити такі поліпшення, ним не вчинялись, усвідомлював що його звернення з заявою про приватизацію шляхом викупу є протиправним, оскільки суперечить пункту 1 частини 1 статті 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств" (малу приватизацію) (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За таких обставин, зважаючи на наявність допущених порушень органами місцевого самоврядування умов та порядку приватизації, а також протиправної поведінки самого покупця, який за відсутності у нього законодавчо встановлених підстав для приватизації майна шляхом викупу у зв`язку з нездійсненням ним поліпшень майна, звернувся до органів місцевого самоврядування з заявою про приватизацію спірного майна шляхом викупу, суд дійшов висновку про те, що позбавлення набувача його майна, шляхом визнання спірного договору купівлі-продажу недійсним та повернення майна у комунальну власність є пропорційним втручанням з боку держави, а отже є законним в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. При цьому суд враховує і те, що покупець не буде нести "індивідуальний і надмірний тягар", оскільки визнання спірного договору купівлі-продажу недійсним та повернення майна у комунальну власність є єдиним законним та справедливим способом усунення виявленого судом порушення, а правовим наслідком задоволення позову є повернення сторонами усього, що вони одержали на виконання спірного правочину, тобто фактично повернення набувачу коштів, сплачених на виконання правочину.

Враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позову в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу, а також, що визнання спірного договору купівлі-продажу недійсним у комунальну власність є пропорційним втручанням з боку держави, а отже є законним в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції, суд вважає позовні вимоги про зобов`язання Релігійної громади Руської Православної Старообрядницької Церкви повернути Харківській міській об`єднаній територіальній громаді, в особі Харківської міської ради, об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1 - нежитлову будівлю "А-2", загальною площею 269,1 кв м, яка розташована за адресою: м. Харків, провулок Сількорівський, 23, а Харківську міську раду Харківської області - прийняти вказану нежитлову будівлю, обґрунтованими, доведеними та підлягаючими задоволенню.

При цьому, належним способом захисту права власності територіальної громади міста у цьому разі є застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину (реституції).

Наведені висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29 травня 2025 року у справі №922/3727/19.

Згідно зі ст. 55 Конституції України, ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 73 ГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачі не надали жодних доказів на спростування позовних вимог прокурора та будь-яких заперечень.

З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги прокурора є обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню повністю.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що судом задоволено позов повністю, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідачів у загальній сумі 9084,00 грн.

Керуючись ст. 19, 55, 143 Конституції України, ст. 3, 15, 16, 172, 203, 204, 215 ЦК України, ст. 1, 3, 5-1, 12, 15, 16-2 Закону України "Про приватизацію державного майна", ст. 8, 11, 13, 14, 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", ст. 1, 10, 24, 59, 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст. 73, 74, 76 - 80, 86, 123, 129, 165, 178, 202, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 12.06.2013 №4994-В-С, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та Релігійною громадою Руської Православної Старообрядницької Церкви, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А. і зареєстрований в реєстрі за №1159.

Зобов`язати Релігійну громаду Руської Православної Старообрядницької Церкви (), повернути Харківській міській територіальній громаді, в особі Харківської міської ради (), об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1 - нежитлову будівлю "А-2" загальною площею 269,1 кв м, яка розташована за адресою: м. Харків, провулок Сількорівський, 23, а Харківську міську раду - прийняти у власність зазначені приміщення.

Стягнути з Харківської міської ради (61003, м. Харків, майдан Конституції, 7. Код ) на користь Харківської обласної прокуратури () судовий збір у сумі 3028,00 грн.

Стягнути з Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради (61003, м. Харків, майдан Конституції, 16. Код ) на користь Харківської обласної прокуратури () судовий збір у сумі 3028,00 грн.

Стягнути з Релігійної громади Руської Православної Старообрядницької Церкви (61093, м. Харків, провулок Сількорівський, 23. Код ) на користь Харківської обласної прокуратури () судовий збір у сумі 3028,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційного скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено "26" березня 2026 р.

СуддяВ.І. Ольшанченко