ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про забезпечення позову

03.04.2026м. ДніпроСправа № 904/1782/26
Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Дичко В.О., розглянувши заяву керівника Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області про забезпечення позову у справі № 904/1782/26

за позовом керівника Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області (50029, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Захисників Азовсталі, буд. 3) в інтересах держави в особі

позивача: Криворізької міської ради (50101, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пл. Молодіжна, буд. 1, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Тарос Груп" (40000, Сумська область, м. Суми, майдан Незалежності, буд. 3/1, )

про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та стягнення орендної плати

Суддя Дичко В.О.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

Керівник Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області звернувся в інтересах держави в особі Криворізької міської ради до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тарос Груп", у якій просить:

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки № 2023444 від 27.06.2023, укладений між Криворізькою міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тарос Груп", щодо земельної ділянки житлової та громадської забудови з кадастровим номером :04:008:0041 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 110), що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул.Конституційна, 27 (номер запису про інше речове право: 50901028);

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тарос Груп" на користь Криворізької міської ради недоплачену (недоотриману) орендну плату в сумі 1116474,98 грн за договором № 2023444 від 27.06.2023 оренди земельної ділянки житлової та громадської забудови з кадастровим номером :04:008:0041, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Конституційна, 27, відповідно до належної ставки орендної плати в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за період з 03.07.2023 до 28.02.2026 включно.

Витрати зі сплати судового збору просить покласти на відповідача.

В обґрунтування позову зазначає, що протиправне віднесення спірної земельної ділянки до земель житлової та громадської забудови і подальша її передача в оренду для розташування автозаправної станції всупереч вимог законодавства призвели до безпідставного заниження орендної плати. Як наслідок, бюджет м. Кривий Ріг недоотримує кошти у виді орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :04:008:0041, через що за період з 03.07.2023 до 28.02.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю "Тарос Груп" безпідставно зберегло грошові кошти в сумі 1116474,98 гривень.

Разом із позовною заявою прокурор подав заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт в межах суми стягнення (ціни позову) на нерухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Тарос Груп", а саме: будівлі та споруди під автозаправною станцією за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Конституційна, 27.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову прокуратура указує, що предметом спору є визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та стягнення до місцевого бюджету значної суми коштів у розмірі 1 116 474,98 грн, від сплати яких відповідач ухиляється впродовж тривалого часу.

На переконання прокурора, забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Тарос Груп", а саме: будівлі та споруди під автозаправною станцією за адресою: м. Кривий Ріг, вул.Конституційна, 27, сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору та в разі задоволення позову забезпечить можливість виконати рішення суду.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, всебічно та повно дослідивши фактичні обставини, на яких вона ґрунтується, господарський суд дійшов таких висновків.

Згідно зі ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Зі змісту вищенаведеної норми вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись майном або грошовими коштами, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (іншого речового права) на майно, витребування (передачу) майна або про стягнення грошових коштів.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Згідно з ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

У п.п. 47-48 постанови від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 Велика Палата Верховного Суду вказала, що при розгляді заяви про забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3)співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (п. 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.

Під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Умовою застосування заходу забезпечення позову за вимогою майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Предметом позову є стягнення недоплаченої (недоотриманої) орендної плати в сумі 1116474,98 грн за договором № 2023444 від 27.06.2023 оренди земельної ділянки житлової та громадської забудови з кадастровим номером :04:008:0041, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Конституційна, 27, відповідно до належної ставки орендної плати в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за період з 03.07.2023 до 28.02.2026 включно.

Ураховуючи вищевикладене, Криворізька міська рада позбавлена можливості використати фактично належні їй грошові кошти на користь мешканців міста.

Суд звертає увагу, що позовна заява спрямована, перш за все, на задоволення потреб територіальної громади м. Кривий Ріг.

З огляду на це, беручи до уваги можливість вибуття з власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Тарос Груп" у будь-який момент нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці площею 0,2915 га з кадастровим номером :04:008:0041 за місцезнаходженням: м. Кривий Ріг, вул. Конституційна, 27, господарський суд дійшов висновку про необхідність застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить відповідачу та знаходиться в нього, без обмеження/позбавлення права користування цим майном.

Невжиття цього заходу забезпечення позову до вирішення справи по суті й набрання законної сили судовим рішенням може істотно ускладнити в разі задоволення позовної заяви поновлення порушених прав та інтересів територіальної громади м. Кривий Ріг, за захистом яких звертається керівник Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області, призвести до зміни власника нерухомого майна та вплинути на виконання такого рішення.

Подібний за змістом правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 11.11.2020 у справі № 490/6312/19, від 21.12.2020 у справі № 487/5726/19.

У випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 09.06.2023 у справі № 37з-23, від 21.09.2023 у справі № 922/1856/23, від 11.12.2023 у справі №904/1934/23 та від 07.11.2024 у справі № 915/538/24.

Також за правовим висновком, викладеним у п. 24 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22, виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатись ним.

Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Правовий висновок про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.06.2022 у справі № 908/2382/21.

Ненакладення арешту на нерухоме майно відповідача надалі унеможливить виконання судового рішення, що, у свою чергу, призведе до порушення принципу обов`язковості судового рішення, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України.

Отже, накладення арешту на належне відповідачу на праві власності нерухоме майно буде співмірним заходом забезпечення позову про стягнення з нього грошових коштів.

Здійснивши оцінку адекватності обраного заявником заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Тарос Груп" у межах суми стягнення в розмірі 1 116 474,98 грн, суд дійшов висновку, що запропонований прокурором захід забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав боржника, оскільки нерухоме майно фактично залишиться у володінні Товариства з обмеженою відповідальністю "Тарос Груп", а буде обмежено лише можливість розпоряджатись нерухомістю на час розгляду справи в суді.

З урахуванням вищевикладеного, матеріалами заяви про забезпечення позову підтверджено існування реальної загрози ефективному захисту порушених інтересів територіальної громади м. Кривий Ріг у випадку незастосування заходу забезпечення позову. Такий захід є адекватним, достатнім та співмірним до суми стягнення в розмірі 1116474,98гривень.

Згідно з ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Наразі суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення.

На підставі ч. 1 ст. 144 Господарського процесуального кодексу України ухвала господарського суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Керуючись статтями 86, 136-140, 144, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву керівника Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області (вх. № 15302/26 від 01.04.2026) про забезпечення позову - задовольнити.

2. Накласти арешт на нерухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Тарос Груп" (40000, Сумська область, м. Суми, майдан Незалежності, буд.3/1, ), а саме: будівлі та споруди автозаправної станції (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 10), за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Конституційна, буд. 27, у межах ціни позову в сумі 1 116 474,98 грн (один мільйон сто шістнадцять тисяч чотириста сімдесят чотири гривні 98 копійок).

Стягувач: Криворізька міська рада (50101, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пл. Молодіжна, буд. 1, )

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Тарос Груп" (40000, Сумська область, м. Суми, майдан Незалежності, буд. 3/1, )

Ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом, набирає законної сили з дати її постановлення та підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Дата набрання ухвалою суду законної сили - 03.04.2026.

Строк пред`явлення ухвали суду до виконання становить три роки - до 04.04.2029.

Ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню незалежно від пред`явлення до примусового виконання.

Учасники судового процесу мають право звернутися до суду з клопотанням про скасування заходу забезпечення позову повністю або частково.

Ухвала суду може бути оскаржена у строк та в порядку, передбачені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Оскарження ухвали суду про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя В.О. Дичко