ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року

м. Київ

cправа № 916/1701/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранця О. М. - головуючого, Кролевець О. О., Мамалуя О. О.,

за участю секретаря судового засідання Сініцина В. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Акціонерного товариства "ДТЕК Одеські електромережі" та Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод"

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Аленіна О. Ю., Принцевської Н. М., Філінюка І. Г.

від 11 лютого 2026 року

у справі за позовом Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод"

до 1) Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго",

2) Акціонерного товариства "ДТЕК Одеські електромережі"

про визнання недійсними односторонніх правочинів

за участю представників:

від позивача: Мастістий І. А.

від відповідача-1: Рудюк Ю. А.

від відповідача-2: Калініченко С. М.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

У квітні 2025 року Акціонерне товариство "Одеський припортовий завод" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" та Акціонерного товариства "ДТЕК Одеські електромережі" про:

- визнання недійсним одностороннього правочину Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" з відмови виконувати умови договору про постачання електричної енергії постачальником останньої надії № 03/25 від 13 березня 2025 року;

- визнання недійсним одностороннього правочину Акціонерного товариства "ДТЕК Одеські електромережі" з відмови виконувати умови публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 1, до якого Акціонерне товариство "Одеський припортовий завод" приєдналося за заявою-приєднанням від 01 січня 2019 року в порядку, визначеному пунктом 8 постанови НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі своїми діями з надіслання позивачу повідомлень про припинення постачання електричної енергії № 44/11-012896/П від 17 березня 2025 року та про припинення (обмеження) споживання електричної енергії споживачу № 101/47/03-2386 від 26 березня 2025 року вчинили односторонні правочини, направлені на відмову виконувати умови договору про постачання електричної енергії постачальником останньої надії № 03/25 від 13 березня 2025 року та публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № від 01 січня 2019 року. Однак, ці спірні односторонні правочини були вчинені відповідачами за відсутності правових підстав для припинення, відключення та / або від`єднання точок комерційного обліку позивача від електричної мережі, за відсутності підстав для дострокового припинення виконання умов договору про постачання електроенергії з постачальником «останньої надії» № 03/25 від 13 березня 2025 року, визначених частиною дванадцятою статті 64 Закону України «Про ринок електричної енергії» та пунктом 5.2.1. глави 5.2 Правил роздрібного продажу електроенергії, оскільки позивач як споживач електричної енергії після укладення зазначеного договору не укладав інших договорів з іншим постачальником електроенергії, користувався електричною енергією трохи більше календарного місяця, а законодавчо визначений 90-денний строк постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» ще не сплив, та заборгованість за цим договором у позивача відсутня, а заборгованість, на існування якої послався відповдач-1, стосується інших договорів.

2. Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій.

13 березня 2025 року між Акціонерним товариством «Одеський припортовий завод» (споживач) та Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (постачальник) був укладений договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» № 03/25 (далі по тексту - договір), відповідно до пункту 2.1. якого Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору, що зазначені в додатку 1 до договору (комерційна пропозиція).

За змістом пункту 2.2. договору обов`язковою умовою для постачання електричної енергії Споживачу є наявність у Споживача укладеного в установленому порядку з оператором системи договору про надання послуг з розподілу / передачі електричної енергії, на підставі якого Споживач набуває право отримувати послугу з розподілу / передачі електричної енергії.

Відповідно до пунктів 3.1., 3.2. договору Постачальник здійснює постачання електричної енергії Споживачу з моменту припинення постачання електричної енергії Споживачу діючим електропостачальником у випадках, зазначених у пункті 3.2. цієї глави.

Постачальник забезпечує гарантоване та безперервне постачання електричної енергії Споживачу протягом всього строку постачання, у разі:

- банкрутства, ліквідації попереднього електропостачальника;

- закінчення строку дії ліцензії, призупинення або анулювання ліцензії з постачання електричної енергії споживачам попереднього електропостачальника;

- невиконання або неналежного виконання попереднім електропостачальником вимог правил ринку, правил ринку на добу наперед та внутрішньодобового ринку, що унеможливило постачання електричної енергії споживачам;

- необрання споживачем нового електропостачальника, зокрема після розірвання договору з попереднім електропостачальником;

- припинення електропостачальника, не спроможного постачати електричну енергію, про що він повідомив постачальника останньої надії, споживачів, регулятора, оператора системи передачі та оператора системи розподілу, відповідно до частини сьомої статті 64 Закону.

Згідно з пунктом 3.4. договору електрична енергія постачається до електроустановок Споживача протягом строку, що не може перевищувати 90 днів. Якщо після закінчення зазначеного строку постачання електричної енергії Споживач не розпочав процедуру зміни електропостачальником, постачання електричної енергії на об`єкт призупиняється.

Постачальник не має права вимагати від Споживача будь-якої іншої оплати за електричну енергію, що не визначена цим договором (пункт 3.5. договору).

Відповідно до пункту 3.6. договору початок постачання електричної енергії Споживачу починається з факту споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ.

Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (пункт 5.8. договору).

За змістом пунктів 5.9., 5.10. договору встановлено, що розрахунки споживача за цим договором здійснюються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання (далі - спецрахунок). Оплата вартості електричної енергії за цим договором здійснюється Споживачем виключно шляхом перерахування коштів на спецрахунок Постачальника та вважається здійсненою після того, як на спецрахунок Постачальника надійшла вся сума коштів.

Оплата виставленого Постачальником рахунка за цим договором має бути здійснена Споживачем в терміни, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів з дати отримання Споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої Споживачем.

Відповідно до пунктів 5.11. - 5.13. договору якщо Споживач не здійснив оплату за цим договором в строк, передбачений комерційною пропозицією, Постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії Споживачу у порядку, визначеному ПРРЕЕ.

У разі наявності у Споживача заборгованості за цим договором та при відсутності можливості здійснити оплату з технічних чи економічних причин Споживач має право звернутися до електропостачальника щодо укладення договору про реструктуризацію заборгованості. Укладення договору про реструктуризацію заборгованості не звільняє Споживача від обов`язку здійснювати поточні платежі за цим договором.

Споживачі постачальника останньої надії оплачують послуги з передачі та розподілу електричної енергії оператору системи передачі та оператору системи розподілу згідно з умовами укладених договорів про надання відповідних послуг.

Пункт 6.2. договору передбачає, що Споживач зобов`язується, зокрема, забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору.

Пункт 8.1. договору передбачає право Постачальника звернутися до оператора системи з вимогою про відключення об`єкта Споживача від електропостачання виключно у випадках: порушення Споживачем строків оплати за цим договором у тому числі за графіком погашення заборгованості; завершення періоду постачання електричної енергії постачальником останньої надії.

Припинення електропостачання не звільняє Споживача від обов`язку сплатити заборгованість Постачальнику за цим договором (пункт 8.2. договору).

Згідно з пунктом 13.1. договору цей договір приєднання споживача набирає чинності за фактом споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ, та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 діб.

01 січня 2019 року Акціонерне товариство «Одеський припортовий завод» на підставі заяви-приєднання від 27 листопада 2018 року відповідно до статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України та на виконання Закону України «Про ринок електричної енергії», Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312, приєднався до публічного договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, розміщеного на сайті https://oblenergo.odessa.ua/, на умовах раніше укладеного договору про постачання електричної енергії за договором № 1 від 01 березня 2006 року.

17 березня 2025 року Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» надіслало Акціонерному товариству «Одеський припортовий завод» попередження № 44/11-012896/П про припинення постачання електричної енергії, в якому повідомило про невиконання Споживачем умов договору постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» в частині порушення строків оплати за договором (пункт 8.1. договору) на загальну суму 69 336 644,67 грн, з яких: 4 496 221,19 грн -заборгованість за грудень 2023 року, 7 853 647,57 грн - за січень 2024 року, 4 707 045,68 грн - за лютий 2024 року, 10 378 064,56 грн - за червень 2024 року, 6 815 455,45 грн - за липень 2024 року, 35 086 210,22 грн - за січень 2025 року, а також попередило, що у разі несплати заборгованості відповідно до пункту 7.5. Правил роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ), затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 14 03 2018 р № 312, постачання електричної енергії на об`єкти буде припинено 22 квітня 2025 року з 9:00 години.

Акціонерне товариство «ДТЕК Одеські електромережі» також надіслало Акціонерному товариству «Одеський припортовий завод» попередження № 101/47/03-2386 від 26 березня 2025 року про припинення (обмеження) споживання електричної енергії з 09 годин 22 квітня 2025 року за заявкою електропостачальника від 17 березня 2025 року та у зв`язку з наявною заборгованістю з оплати за спожиту електричну енергію відповідно до умов договору з електропостачальником.

У квітні 2025 року Акціонерне товариство "Одеський припортовий завод" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" та Акціонерного товариства "ДТЕК Одеські електромережі" про визнання недійсними односторонніх правочинів, а саме: правочину Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" з відмови виконувати умови договору про постачання електричної енергії постачальником останньої надії № 03/25 від 13 березня 2025 року та правочину Акціонерного товариства "ДТЕК Одеські електромережі" з відмови виконувати умови публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі своїми діями з надіслання позивачу повідомлень про припинення постачання / споживання електричної енергії від 17 березня 2025 року та від 26 березня 2025 року вчинили односторонні правочини, направлені на відмову виконувати умови договорів про постачання електричної енергії постачальником останньої надії № 03/25 від 13 березня 2025 року та про надання послуг з розподілу електричної енергії від 01 січня 2019 року. Однак, ці спірні односторонні правочини були вчинені відповідачами за відсутності правових підстав для припинення, відключення та / або від`єднання точок комерційного обліку позивача від електричної мережі, за відсутності підстав для дострокового припинення виконання умов договору про постачання електроенергії з постачальником «останньої надії», визначених частиною дванадцятою статті 64 Закону України «Про ринок електричної енергії» та пунктом 5.2.1. глави 5.2 Правил роздрібного продажу електроенергії.

3. Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та оскаржуваної постанови апеляційного господарського суду, мотиви їх ухвалення.

Господарський суд Одеської області рішенням від 09 жовтня 2025 року у справі № 916/1701/25 позов задовольнив повністю: визнав недійсними односторонній правочин Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» з відмови виконувати умови договору про постачання електричної енергії постачальником останньої надії № 03/25 від 13 березня 2025 року та односторонній правочин Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі» з відмови виконувати умови публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 1, до якого Акціонерне товариство «Одеський припортовий завод» приєдналось за заявою-приєднанням від 01 січня 2019 року в порядку, визначеному пунктом 8 постанови НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312. Стягнув з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі по 3 028,00 грн з кожного відповідача.

Місцевий господарський суд погодився з доводами та вимогами позивача, визнав їх обґрунтованими та виходив з того, що правові підстави для відключення позивача від електропостачання та для припинення постачання йому електроенергії відповідачем-1, як постачальником «останньої надії», за договором № 03/25 від 13 березня 2025 року відсутні, оскільки матеріали справи не містять доказів настання передбачених чинним законодавством обставин для дострокового припинення відповідачем-1 виконання умов зазначеного договору, зокрема доказів укладення позивачем договорів з іншими постачальниками електроенергії, доказів закінчення строку постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» за договором № 03/25 від 13 березня 2025 року та існування у позивача заборгованості за цим договором. За висновком суду відповідач-1 намагається достроково припинити виконання умов укладеного з позивачем договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» з огляду на наявність заборгованості за спожиту електричну енергію, яка виникла за попередньо укладеними між сторонами договорами. Однак, чинним законодавством не передбачена можливість припинення постачання електричної енергії у зв`язку з неналежним виконанням споживачем зобов`язань за іншими договорами, навіть укладеними між тими ж сторонами.

Також, місцевий господарський суд, врахувавши те, що позивач включений до реєстру об`єктів підвищеної небезпеки першого класу, дійшов висновку про те, що повне припинення електроживлення позивача призведе до тяжких наслідків техногенного та екологічного характеру та соціально негативних наслідків для значної частини населення.

Південно-західний апеляційний господарський суд постановою від 11 лютого 2026 року скасував рішення Господарського суду Одеської області від 09 жовтня 2025 року по справі №916/1701/25 та відмовив у задоволенні позову повністю. Стягнув з Акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 7 267,20 грн.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, зокрема, шляхом визнання недійсними попереджень не є належним та ефективним, оскільки попередження про припинення електропостачання не є одностороннім правочином, а є лише визначеними ПРРЕЕ попереджувальним заходом, направленим на інформування споживача про допущене ним порушення ПРРЕЕ, та не може бути визнаним недійсними на підставі положень цивільного законодавства, а суд, розглядаючи таку вимогу не здійснює жодного захисту прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських відносин, у даному випадку позивача. Крім того, суд апеляційної інстанції врахував те, що позивач, звертаючись до суду з даним позовом, не зазначив з посиланням на належні та допустимі докази, про те, що відповідачами після надсилання йому відповідних попереджень про припинення електропостачання вживаються активні дії щодо припинення постачання (відключення) позивачеві електричної енергії.

4. Короткий зміст вимог касаційних скарг.

4.1. Відповідач-2 - Акціонерне товариство "ДТЕК Одеські електромережі" у касаційній скарзі просить скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 11 лютого 2026 року, а рішення Господарського суду Одеської області від 09 жовтня 2025 року залишити в силі.

4.2. Позивач - Акціонерне товариство "Одеський припортовий завод" у касаційній скарзі просить скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 11 лютого 2026 року, а рішення Господарського суду Одеської області від 09 жовтня 2025 року залишити в силі.

5. Узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги.

5.1. Відповідач-2 як на підставу касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції послався на пункт 3 частини другої статті та на пункт 1 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України та зазначив про те, що суд апеляційної інстанції:

- неправильно застосував частину другу статті 16 Цивільного кодексу України, а висновок Верховного Суду щодо застосування цієї норми права (стосовно належності та ефективності обраного позивачем у цій справі способу захисту порушеного права) у подібних до цієї справи правовідносинах відсутній;

- неправильно застосував частину третю статті 202 Цивільного кодексу України, а висновок Верховного Суду щодо застосування цієї норми права (з питання віднесення повідомлення з інформацією про припинення споживачу електропостачання, визначеного частиною дванадцятою статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" та абзацом 6 підпункту 2 пункту 7.5. розділу VІІ ПРРЕЕ, до одностороннього правочину з огляду на встановлення для споживача певних обов`язків в силу вимог підпунктів 3, 12 пункту 5.5.5. глави 5.5. розділу V ПРРЕЕ, пункту 7.8. розділу VІІ ПРРЕЕ, а також наслідків, передбачених абзацом 2 пункту 7.10. розділу VІІ ПРРЕЕ, у вигляді зупинення купівлі-продажу електричної енергії за договором про постачання) у подібних до цієї справи правовідносинах відсутній;

- не дослідив зібрані у справі докази, зокрема, розпорядження Одеської ОВА № 5А-2025 від 10 грудня 2021 року на предмет віднесення позивача до об`єкту критичної інфраструктури, що, в свою чергу, впливає на порядок повідомлення споживача про припинення йому електропостачання, визначений частиною дванадцятою статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії"; залишив поза увагою відсутність в матеріалах справи доказів здійснення відповідачем-2 припинення електропостачання споживачу згідно з вимогою відповідача-1 про відключення і не надав цьому належної оцінки.

5.2. Позивач як на підстави касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції послався на пункти 1, 3, 4 частини другої статті 287 та пункт 1 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України та зазначив про те, що суд апеляційної інстанції:

- порушив частину дев`яту статті 238 Господарського процесуального кодексу України та неправильно застосував статті 525, 526, 598, 611, 651 Цивільного кодексу України, не врахував висновки Верховного Суду щодо застосування цих норм процесуального та матеріального права, викладені у постановах від 01 лютого 2018 року у справі № 910/11352/17, від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17, від 19 серпня 2020 року у справі № 915/1302/19 та від 22 лютого 2023 року у справі № 465/5980/17;

- неправильно застосував статті 525, 526, 598, 611, 651 Цивільного кодексу України, а висновок Верховного Суду щодо застосування цих норм права у подібних до цієї справи правовідносинах відсутній. При цьому, скаржник зазначив про те, що висновок Верховного Суду щодо застосування цих норм права має бути таким (цитата): «позивач довів наявність обставин, з якими законом пов`язується можливість в судовому порядку визнання недійсним одностороннього правочину відповідно до ст. 611 ЦК України (постанова Верховний Суд від 01.02.2018 зі справи № 910/11352/17); позивач довів відсутність підстав для вчинення одностороннього правочину з відмови виконувати умови договору про постачання електричної енергії постачальником останньої надії від 13.03.2025 р.»;

- не дослідив зібрані у справі докази, а саме: договір про постачання електроенергії постачальником «останньої надії» № 03/25 від 13 березня 2025 року з метою встановлення / відсутності заборгованості АТ «Одеський припортовий завод», як підстави для дострокового припинення виконання умов вказаного договору.

6. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Відповідач-2 - Акціонерне товариство "ДТЕК Одеські електромережі" у відзиві на касаційну скаргу позивача погодився з доводами касаційної скарги позивача та зазначив про те, що з комплексного аналізу правових норм, що регулюють спірні правовідносини у цій справі, та умов укладених між сторонами договорів, вбачається, що повідомлення відповідачів з інформацією про припинення електропостачання є саме відмовою від виконання відповідного договору в односторонньому порядку, а не попередженням споживача, направленим лише на інформування про допущене ним порушення ПРРЕЕ, яке не встановлює для нього будь-яких обов`язків, як помилково визначив суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові.

Відповідач-1 відзиву на касаційні скарги відповідача-2 та позивача не надав.

Позиція Верховного Суду

7. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанцій.

Верховний Суд, обговоривши доводи позивача та відповідача-2, викладені касаційних скаргах, дослідивши правильність застосування та дотримання судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин першої - третьої статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Отже, правочин є найбільш розповсюдженим юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки в учасників цивільних правовідносин.

Відповідно до висновку Верховного Суду щодо застосування статті 202 Цивільного кодексу України, викладеного у постанові від Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 761/33621/18, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01 жовтня 2025 року у справі № 925/727/22, при вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Між цим така сторона може бути представлена декількома особами, прикладом чого може виступати видання довіреності двома та більше особами, спільний заповіт подружжя та ін.

Залежно від сприйняття волі сторони одностороннього правочину такі правочини поділяються на:

- суто односторонні - не адресовані нікому та без потреби в прийнятті їх іншою (іншими) особою. До них, зокрема, належить відмова від права власності, відмова від спадщини, прийняття спадщини;

- такі, що розраховані на їх сприйняття іншими особами, до яких можливо віднести, зокрема, оголошення конкурсу, публічну обіцянку винагороди, відмову від спадщини на користь іншої особи, видачу довіреності, видачу векселя, розміщення цінних паперів, односторонню відмову від договору.

Як вбачається з матеріалів справи предметом спору у цій справі є вимоги Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод», як споживача електричної енергії, про визнання недійсними односторонніх правочинів, а саме:

- правочину Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" з відмови виконувати умови договору про постачання електричної енергії постачальником останньої надії № 03/25 від 13 березня 2025 року та

- правочину Акціонерного товариства "ДТЕК Одеські електромережі" з відмови виконувати умови публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 1.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що надіслані йому відповідачами повідомлення про припинення постачання електричної енергії № 44/11-012896/П від 17 березня 2025 року та про припинення (обмеження) споживання електричної енергії споживачу № 101/47/03-2386 від 26 березня 2025 року є односторонніми правочинами, направленими на відмову виконувати умови договору про постачання електричної енергії постачальником останньої надії № 03/25 від 13 березня 2025 року та публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № від 01 січня 2019 року. Ці односторонні правочини підлягають визнанню недійсними, оскільки були вчинені відповідачами за відсутності правових підстав для припинення, відключення та / або від`єднання точок комерційного обліку позивача від електричної мережі, за відсутності підстав для дострокового припинення виконання умов договору про постачання електроенергії з постачальником «останньої надії» № 03/25 від 13 березня 2025 року, визначених частиною дванадцятою статті 64 Закону України «Про ринок електричної енергії» та пунктом 5.2.1. глави 5.2 Правил роздрібного продажу електроенергії.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

Одним з видів договорів, що укладаються для забезпечення функціонування ринку електричної енергії, є договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії» (пункт 16 частини першої статті 4 Закону України «Про ринок електричної енергії»).

Згідно з частиною шостою статті 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачання електричної енергії електропостачальниками здійснюється з дотриманням правил роздрібного ринку.

Відповідно до частини шостої статті 64 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачальник "останньої надії" здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором, та є публічним договором приєднання.

Відповідно до частини дванадцятої статті 64 Закону України «Про ринок електричної енергії» за наявності у споживача (крім захищеного споживача та споживача, об`єкти якого визначені як об`єкти критичної інфраструктури) заборгованості за попередні періоди за договором про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" та / або за договором про реструктуризацію заборгованості та за наявності попередження про припинення постачання електричної енергії, наданого споживачу до початку поточного періоду постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", постачальник "останньої надії" ініціює з першого дня (включно) поточного періоду постачання електричної енергії споживачу припинення постачання електричної енергії такому споживачу у порядку, визначеному кодексом системи передачі, кодексом систем розподілу та правилами роздрібного ринку.

За змістом підпункту 6 пункту 3.1.6. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 14 березня 2018 року № 312, (далі по тексту - ПРРЕЕ) постачання електричної енергії споживачу здійснюється за умови, якщо відсутня прострочена заборгованість за договорами про постачання електричної енергії або про надання послуг системи розподілу/передачі.

Суд апеляційної інстанції встановив, що у пункті 13.4. Комерційної пропозиції № 10 від 08 жовтня 2024 року, що є додатком № 1 до договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» № 03/25 від 13 березня 2025 року, визначено, що за наявності простроченої заборгованості Споживача за електричну енергію за попередні розрахункові періоди (підпункт 6 пункту 3.1.6. ПРРЕЕ) Постачальник має право застосувати до Споживача господарсько-правову санкцію або цивільно-правовий спосіб забезпечення виконання зобов`язання перед Постачальником (залежно від правосуб`єктності споживача та правових відносин (цивільні або господарські) з електропостачальником) з метою припинення або попередження повторення порушень:

- у вигляді утримання від постачання електричної енергії (відмова в постачанні електричної енергії або припинення електропостачання) Споживачу до повного погашення боргу;

- відмови від встановлення на майбутнє господарських відносин із Стороною, яка порушує зобов`язання.

Про застосування зазначених оперативно-господарських санкцій або цивільно-правових способів забезпечення виконання зобов`язання Постачальник повідомляє Споживача та оператора системи (ОС).

Відповідно до абзацу сьомого підпункту 2 пункту 7.5. розділу VII ПРРЕЕ попередження про припинення повністю або частково постачання (розподілу або передачі) електричної енергії оформлюється після встановлення факту наявності підстав для вчинення вказаних дій та надається споживачу окремим письмовим повідомленням, у якому зазначаються підстава, дата і час, з якого електропостачання буде повністю або частково припинено, прізвище, ім`я, по батькові, підпис відповідальної особи, якою оформлено попередження. Попередження про припинення постачання електричної енергії може надаватись споживачу в інший узгоджений спосіб, передбачений договором з електропостачальником та договором з ОСР/ОСП або додатками до нього.

Як вбачається з оскаржуваної постанови суд апеляційної інстанції, здійснюючи апеляційний розгляд цієї справи, застосував та проаналізував наведені вище норми законодавства та правильно встановив, що порядок припинення постачання електричної енергії споживачу, передбачений законодавством (чинним станом на момент виникнення спірних у цій справі правовідносин), передбачав оформлення та надання електропостачальником споживачу попередження про припинення постачання електричної енергії і таке попередження за своєю змістом і суттю є лише попереджувальним заходом, направленим на інформування споживача про допущене ним порушення ПРРЕЕ та пов`язані з цим правові наслідки, а також доведення до відома споживача рекомендацій щодо їх усунення, та не встановлює для нього будь-яких обов`язків.

Врахувавши наведене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що оспорювані позивачем у цій справі попередження про припинення постачання електричної енергії не є односторонніми правочинами, оскільки за своїми наслідками не породжують для позивача, як споживача електричної енергії, виникнення будь-яких обов`язків, а мають лише інформативно-рекомендаційний характер. Суд касаційної інстанції враховує те, що повідомлення за своїм змістом містять лише повідомлення про невиконання споживачем умов договору, про наявність у нього заборгованості та можливе припинення електропостачання за умови непогашення боргу; у повідомленнях відсутнє волевиявлення відповідачів (їх чітко висловлений намір, рішення) вчинити певну реальну дію з припинення електропостачання.

Крім того, як встановив та врахував суд апеляційної інстанції, позивач, звертаючись до суду з даним позовом, не зазначив з посиланням на належні та допустимі докази, про те, що відповідачами після надсилання відповідних попереджень про припинення електропостачання вживаються активні дії з припинення постачання (відключення) позивачеві електричної енергії.

З огляду на викладене Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що спірні попередження про припинення електропостачання не є односторонніми правочинами та не можуть бути визнаним недійсними на підставі положень цивільного законодавства, а обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, зокрема, шляхом визнання недійсними попереджень про припинення електропостачання не є ефективним способом захисту права порушеного права у розумінні частини другої статті 16 Цивільного кодексу України, оскільки розглядаючи таку вимогу суд не здійснює жодного захисту прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Відмовивши у задоволенні позову з підстави неналежності та неефективності обраного способу захисту порушеного права, що відповідно до усталеної судової практики є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції обґрунтовано не здійснював оцінку інших доводів та докази по справі, що стосуються суті спору, зокрема наявності / відсутності заборгованості за договором про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» № 03/25 від 13 березня 2025 року, (не)обґрунтованість вимог викладених у відповідних спірних попередженнях з огляду на недоцільність та надмірність здійснення дослідження та оцінки цих доводів та доказів.

З огляду на викладене Верховний Суд зазначає про те, що доводи відповідача-2, викладені у касаційній скарзі, про неправильне застосування судом апеляційної інстанції частини другої статті 16 Цивільного кодексу України, частини третьої статті 202 Цивільного кодексу України, частини дванадцятої статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", абзацу 6 підпункту 2 пункту 7.5. розділу VІІ ПРРЕЕ, не знайшли свого підтвердження та є необґрунтованими. Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції при здійсненні розгляду справи в апеляційному порядку правильно застосував ці норми права, Верховний Суд не вбачає підстав для формування висновку щодо іншого застосування цих норм права, ніж те, як їх застосував суд апеляційної інстанції.

Отже, підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, визначена відповідачем-2 підставою касаційного оскарження, є необґрунтованою.

Позивач на неправильне застосування судом апеляційної інстанції зазначених норм права (частини другої статті 16 Цивільного кодексу України, частини третьої статті 202 Цивільного кодексу України, частини дванадцятої статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", абзацу 6 підпункту 2 пункту 7.5. розділу VІІ ПРРЕЕ) з визначенням при цьому підстави (підстав) касаційного оскарження судових рішень, передбаченої (передбачених) частиною другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України, у касаційній скарзі не посилався.

Натомість позивач з посиланням на підстави касаційного оскарження судових рішень, передбачені пунктами 1 та 3 частини другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України, зазначив про неправильне застосування судом апеляційної інстанції статей 525, 526, 598, 611, 651 Цивільного кодексу України, що стосуються розгляду справи по суті спору.

Однак, як вбачається з оскаржуваної постанови, суд апеляційної інстанції не застосовував зазначені норми права (статті 525, 526, 598, 611, 651 Цивільного кодексу України), не здійснював оцінку доводів та докази по справі, не досліджував та не встановлював фактичних обставин, що стосуються суті спору, про що зазначалося вище по тексту цієї постанови, а відмовив у задоволенні позову з підстави неналежності та неефективності обраного способу захисту порушеного права, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції не здійснював розгляд справи по суті, то суд правильно та обґрунтовано не застосував ці норми права до спірних правовідносин. З огляду на те, що ці норми права не підлягають застосуванню, Верховний Суд не вбачає підстав для формування у межах цієї справи висновку щодо їх застосування, про який просить позивач у касаційній скарзі, а також не вбачає підстав надавати оцінку правовідносинам у справах, на висновки Верховного Суду в яких щодо застосування цих норм права послався позивач у касаційній скарзі, на предмет їх подібності до правовідносин у цій справі, що розглядається.

Крім того, в обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, позивач послався на порушення судом апеляційної інстанції норми процесуального права, а саме: частини дев`ятої статті 238 Господарського процесуального кодексу України, за змістом якої у спорі, що виник при укладанні або зміні договору, в резолютивній частині судового рішення вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов`язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору.

Отже, зазначена норма процесуального права стосується спору, що виник при укладанні або зміні договору. Проте, з огляду на визначений позивачем предмет спору у цій справі (визнання недійсними односторонніх правочинів) спірні правовідносини не стосуються питань укладення або зміни правочину, у зв`язку з чим позивач безпідставно посилається на порушення судом апеляційної інстанції частини дев`ятої статті 238 Господарського процесуального кодексу України, яка не стосується спірних правовідносин.

З огляду на викладене доводи позивача, викладені у касаційній скарзі, про неправильне застосуванням судом апеляційної інстанції статей 525, 526, 598, 611, 651 Цивільного кодексу України та порушення частини дев`ятої статті 238 Господарського процесуального кодексу України не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, а визначені ним підстави касаційного оскарження судових рішень, передбачені пунктами 1 та 3 частини другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України, є необґрунтованими.

Іншою підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі відповідач-2 та позивач визначили пункт 4 частини другої статті 287 у поєднанні з пунктом 1 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

Верховний Суд зазначає, що умовою застосування пункту 1 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України є висновок про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу. Проте, як уже зазначалося вище по тексту цієї постанови, у цій справі заявлені скаржниками підстави касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, передбачені пунктами 1 та 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не знайшли свого підтвердження та є необґрунтованими.

З огляду на необґрунтованість визначених відповідачем-2 та позивачем у касаційних скаргах підстав касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, передбачених пунктами 1 та 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд не бере до уваги посилання скаржників на пункт 1 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України, а також на доводи, що стосуються порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та не дослідження судами зібраних у справі доказів.

Верховний Суд зазначає про те, що касаційні скарги позивача та відповідача-2 за своїм змістом фактично зводяться до незгоди з наданою судом апеляційної інстанції оцінкою правової природи спірних попереджень про припинення електропостачання, до необхідності здійснення судом касаційної інстанції їх переоцінки, що є неможливим з огляду на визначені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Верховний Суд зазначає про те, що, переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

Незгода скаржника з рішеннями судів попередніх інстанцій або з правовою оцінкою та правовими висновками, які містяться в рішеннях, не свідчить про їх незаконність.

З огляду на викладене, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених судами фактичних обставин справи та в межах наведених у касаційних скаргах доводів, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційних скарг позивача та відповідача-2 та про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ними постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 11 лютого 2026 року у цій справі № 916/1701/25.

8. Висновки за результатами розгляду касаційних скарг.

Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи те, що наведені скаржниками у касаційних скаргах підстави касаційного оскарження не знайшли свого підтвердження та є необґрунтованими, оскаржувана постанова Південно-західного апеляційного господарського суду від 11 лютого 2026 року у цій справі № 916/1701/25 ухвалена судом апеляційної інстанцій з правильним застосуванням та з дотриманням норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд не вбачає підстав для її зміни чи скасування.

11. Судові витрати.

Зважаючи на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судовий збір за подання касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, cуд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги Акціонерного товариства "ДТЕК Одеські електромережі" та Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" залишити без задоволення.

2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 11 лютого 2026 року у цій справі № 916/1701/25 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді О. Кролевець

О. Мамалуй