ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року Справа №903/40/26

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Гудак А.В.

суддя Петухов М.Г.

секретар судового засідання Левчук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вєк Технолоджі" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 14.01.2026 (суддя Дем`як В.М., повна ухвала складена 14.01.2026)

за позовом Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Волинській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вєк Технолоджі"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватного акціонерного товариства "Волиньобленерго"

про визнання дій протиправними, заборону вчинення дій та зобов`язання утриматися від вчинення дій

за участю представників:

позивача Савченко Е.О.,

відповідача Єграшина Т.Г.,

третьої особи не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 14.01.2026 задоволено заяву Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Волинській області про забезпечення позову. Вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Вєк Технолоджі", а також будь-яким пов`язаним з ним особам, у тому числі третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача оператору системи розподілу Приватному акціонерному товариству "Волиньобленерго", вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення або обмеження електропостачання міжнародних автомобільних пунктів пропуску через державний кордон України "Устилуг-Зосін", "Ягодин-Дорогуськ" та Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Волинській області.

Суд першої інстанції, із наведених позивачем обставин, щодо предмету і підстав позову та наданих доказів на їх обґрунтування, встановив наявність зв`язку між зазначеними заходами забезпечення позову і предметом спору, співмірність заходів із позовними вимогами, з якими звернувся позивач. На думку суду вжиття наведених заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушенню прав заявника на час вирішення спору в суді, та навпаки, невжиття зазначених заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим відновлення становища сторін, що існує на теперішній час в разі прийняття рішення на користь позивача, оскільки електрична енергія є товаром, який споживається позивачем в момент його отримання.

Також суд вказав, що дії з припинення чи обмеження електропостачання та/або розподілу електричної енергії ставлять під загрозу функціонування міжнародних автомобільних пунктів пропуску через державний кордон України "Устилуг - Зосін" та "Ягодин - Дорогуськ", які належать до об`єктів, функціонування яких має істотне значення для забезпечення національної безпеки, публічного порядку здійснення прикордонного та митного контролю.

Таким чином, суд зазначив, що заявлені Службою відновлення та розвитку інфраструктури у Волинській області заходи забезпечення позову є обґрунтованими та співмірними із заявленим позовом, та їх вжиття жодним чином не перешкоджає відповідачу у здійсненні основних видів його діяльності. За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви про вжиття заходів до забезпечення позову, оскільки не вжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

Не погоджуючись із постановленою судом першої інстанції ухвалою, ТОВ "Вєк Технолоджі" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу господарського суду.

Апелянт, зокрема, вказує, що законодавчі заборони відключення від постачання електроенергії, встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 року №206, не застосовуються у спірних правовідносинах, оскільки позивач не є населенням та об`єкти електроспоживання знаходяться в Волинській області, яка не знаходиться в територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку територій, затв. наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 №376.

Вважає, що так як позивач є непобутовим споживачем, а договір, укладений між позивачем та відповідачем є договором про постачання електричної енергії споживачу, то подача позову до суду не зупиняє припинення електроживлення об`єкта такого споживача, та не змінює обов`язок позивача оплатити спожиту електроенергію в строк, визначений договором.

Скаржник зауважує, що ухвала про забезпечення позову за змістом є тотожна задоволенню позовних вимог, що прямо заборонено п.11 ст.137 ГПК України, згідно якої не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

У відповідності до ст.263 ГПК України позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому, зокрема, вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для забезпечення позову, оскільки: існувала реальна, безпосередня та документально підтверджена загроза припинення/обмеження електропостачання об`єктів позивача; невжиття заходів забезпечення позову могло істотно ускладнити або унеможливити ефективний захист прав позивача в межах одного провадження; обраний захід забезпечення позову є співмірним, безпосередньо пов`язаним із предметом спору та не вирішує спір по суті; спір стосується функціонування міжнародних автомобільних пунктів пропуску "Устилуг-Зосин" та "Ягодин-Дорогуськ", тобто має очевидний суспільно значимий характер, пов`язаний із забезпеченням прикордонного та митного контролю, публічного порядку та національної безпеки.

Вказує, що доводи апеляційної скарги фактично ігнорують, що в цій справі спір має немайновий характер, а отже вирішальним є не абстрактне посилання на можливість майбутнього виконання рішення, а саме питання, чи буде без вжиття забезпечення збережено ефективний судовий захист.

Із врахуванням викладеного зауважує, що на момент звернення із заявою про забезпечення позову існували належні та допустимі докази того, що відключення не є гіпотетичним, а є конкретно визначеним у часі та підготовленим до реалізації. Саме тому висновок Господарського суду Волинської області про необхідність негайного вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованим.

Крім того, зазначає, що суд першої інстанції правомірно врахував, що йдеться про електропостачання міжнародних автомобільних пунктів пропуску "Устилуг-Зосин" та "Ягодин-Дорогуськ" та Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Волинській області, які визнані об`єктами критичної інфраструктури.

Щодо доводів апелянта про тотожність заходу забезпечення позову задоволенню позовних вимог позивач вказує, що оскаржувана ухвала не вирішує спір по суті, не встановлює остаточної правомірності чи неправомірності дій відповідача та не позбавляє сторони права доводити свої позиції під час розгляду справи. Позовні вимоги спрямовані на отримання судового захисту по суті спору. Натомість захід забезпечення позову лише тимчасово унеможливлює вчинення дій, наслідки яких могли б зробити подальший захист прав позивача неефективним або ілюзорним.

Позивач просить апеляційну скаргу ТОВ "Вєк Технолоджі" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Волинської області від 14.01.2026 - без змін.

26.03.2026 року позивач подав клопотання про долучення письмових доказів, а саме копію листа ПрАТ "Волиньобленерго" від 23.03.2026; копію листа Департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Волинської обласної державної адміністрації від 06.03.2026; копію листа Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури від 11.04.2024.

Розглядаючи вказане клопотання колегія суддів враховує, що статтею 269 ГПК України, якою встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, зокрема, в частині 3 вказаної статті передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до висновків викладених Верховним Судом у постановах від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №913/632/17 та від 18.06.2020 у справі №909/965/16, єдиним винятковим випадком, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи.

Крім того, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №756/1529/15-ц.

Як вбачається з поданого клопотання, позивач жодним чином не обґрунтовує поважність пропуску строку на подачу відповідних доказів, а також не надає доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Допущення прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів (нових) матиме наслідком порушення норм процесуального права, зокрема, ст.269 ГПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів (постанова Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 27.06.2022 у справі №906/707/18).

Сторони мають усвідомлювати, що інститути апеляційного та касаційного перегляду впроваджені для усунення можливих помилок судового розгляду справ у першій інстанції, а не для усунення помилок сторони, допущених нею під час розгляду справи судом першої інстанції, у формулюванні стороною своїх позовних вимог, аргументів та формуванні їх доказової бази.

Вказане відповідає і практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права відповідно до Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні від 03.04.2008 року у справі "Пономарьов проти України" (Ponomaryov v. Ukraine, заява №3236/03, п.40) зазначив, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.

Таким чином, враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про недотримання позивачем чітко встановленого процесуальним законодавством порядку подання нових доказів в суді апеляційної інстанції, а саме не обґрунтування ним наявності виняткового випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, як і не доведення неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а отже не вчинення відповідної процесуальної дії, що, як наслідок, виключає вчинення судом апеляційної інстанції процесуальних дій щодо долучення та надання оцінки таким доказам на стадії апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ч.1, 4 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в них, відзив на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Волинській області звернулась до Господарського суду Волинської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вєк Технолоджі" про визнання дій протиправними, заборону вчинення дій та зобов`язання утриматися від вчинення дій.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 14.01.2026 відкрито провадження у справі №903/40/26 за правилами загального позовного провадження.

14.01.2026 року Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Волинській області подала заяву про забезпечення позову в даній справі шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Вєк Технолоджі", а також будь-яким пов`язаним з ним особам, у тому числі оператору системи розподілу ПрАТ "Волиньобленерго", вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення або обмеження електропостачання міжнародних автомобільних пунктів пропуску через державний кордон України "Устилуг-Зосін", "Ягодин-Дорогуськ" та Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Волинській області.

В обґрунтування заяви позивач посилається на те, що 26.12.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Вєк Технолоджі" письмово повідомило його про намір припинити електропостачання вказаних об`єктів з 09.01.2026.

Також звертає увагу суду на те, що з 09.01.2026 Службою відновлення отримано лист Володимирської філії ПАТ "Волиньобленерго" від 02.01.2026 щодо відключення електропостачання на об`єкті: Митний пост, буд.60, вул.Сергія Свища, м.Устилуг, Володимирський район з 09.01.2026 та лист Любомльського відділення Ковельської філії ПАТ "Волиньобленерго" від 29.12.2025 щодо відключення електропостачання об`єкті: Волинська обл., с. Старовойтово, вул. Прикордонників, 41 з 09.01.2026.

Відтак, вважає, що вказані обставини свідчать не про абстрактний ризик, а про реальну та безпосередньо загрозу порушення прав позивача, ще до ухвалення рішення у справі.

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з положеннями ст.136, 137 ГПК України заходи забезпечення позову є одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Відповідно до ст.136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені ст.137 ГПК України заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За приписами ч.1 ст.137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.4 ст.137 ГПК).

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (ч.11 ст.137 ГПК).

Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 в справі №753/22860/17).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Отже, вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд насамперед повинен з`ясувати зміст позовних вимог, а також правові підстави позову, оскільки суд, який не вирішує спір по суті, у будь-якому випадку не може застосувати такий захід забезпечення позову, який за змістом є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Волинській області просить:

- визнати протиправними дії ТОВ "Вєк Технолоджі" спрямовані на ініціювання припинення або обмеження електропостачання міжнародних автомобільних пунктів пропуску "Устилуг-Зосін", "Ягодин-Дорогуськ", Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Волинській області та заборонити ТОВ "Вєк Технолоджі" вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення або обмеження електропостачання зазначених об`єктів за спірною заборгованістю за договором №07/01/24 від 09.01.2024;

- зобов`язати ТОВ "Вєк Технолоджі" утриматися від припинення або обмеження електропостачання до остаточного вирішення спорів щодо правомірності нарахування заборгованості за договором №07/01/24 від 09.01.2024.

Разом з тим, апеляційним судом встановлено, що позивач просить забезпечити позов шляхом заборони ТОВ "Вєк Технолоджі", а також будь-яким пов`язаним з ним особам, у тому числі оператору системи розподілу ПрАТ "Волиньобленерго", вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення або обмеження електропостачання міжнародних автомобільних пунктів пропуску через державний кордон України "Устилуг-Зосін", "Ягодин-Дорогуськ" та Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Волинській області.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що обраний спосіб забезпечення позову як заборона вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення або обмеження електропостачання, за своїм змістом має ознаки часткового вирішення спору по суті, зокрема в частині позовних вимог про зобов`язання ТОВ "Вєк Технолоджі" утриматися від припинення або обмеження електропостачання.

Вказаний захід забезпечення позову є функціонально тотожним відповідній позовній вимозі, оскільки його застосування фактично призводить до досягнення того самого правового результату, а саме недопущення припинення або обмеження електропостачання, ще до ухвалення судового рішення у справі по суті.

За таких обставин вжиття відповідного заходу забезпечення позову фактично підміняє собою судове рішення у справі та нівелює необхідність судового розгляду в цій частині, що прямо суперечить положенням ч.11 ст.137 ГПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що вжиття судом першої інстанції зазначених заходів забезпечення позову свідчить про порушення норм процесуального права, що є підставою для їх скасування.

Згідно п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

За приписами п.4 ч.1 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга ТОВ "Вєк Технолоджі" підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Волинської області від 14.01.2026 - скасуванню.

Із урахуванням висновків апеляційного суду щодо тотожності застосованих заходів забезпечення позову частковому задоволенню заявлених позовних вимог, а також наявності процесуальних підстав, передбачених ч. 11 ст. 137 ГПК України, для скасування таких заходів, колегія суддів не надає правової оцінки іншим доводам сторін у цій справі.

Оскільки в даному випадку справа не розглядалася та не вирішувалася по суті, то відповідно до положень ст.129 ГПК України суд апеляційної інстанції не здійснює розподіл судового збору.

Керуючись ст. 269, 271, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вєк Технолоджі" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 14.01.2026 у справі №903/40/26 задоволити.

2. Ухвалу Господарського суду Волинської області від 14.01.2026 у справі №903/40/26 скасувати.

3. У задоволенні заяви Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Волинській області про забезпечення позову відмовити.

4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена "06" квітня 2026 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Петухов М.Г.