ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2026 Справа № 914/3306/25

Господарський суд Львівської області у складі судді Зоряни Горецької, за участю секретаря судового засідання Зоряни Палюх розглянув в порядку спрощеного провадження у відкритому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрінвест-2004»,

до відповідача Фізичної особи підприємця Терешкевича Андрія Богдановича,

про стягнення заборгованості,

представники сторін:

від позивача: Адамович О.В. (в режимі ВКЗ);

від відповідача: не з?явився.

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрінвест-2004» до відповідача Фізичної особи підприємця Терешкевича Андрія Богдановича про стягнення заборгованості.

Ухвалою від 03.11.2025 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Хід розгляду справи відображено у відповідних ухвалах суду та протоколах судових засідань.

23.02.2026 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні 23.03.2026 проголошено вступну та резолютивну частини рішення по справі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

Позивач просить стягнути заборгованість в розмірі 165 070,18 грн. 03.09.2025 позивач та відповідач на підставі усної домовленості дійшли згоди щодо поставки товарів. Відповідач виставив рахунок №373 на загальну суму 165 070,18 грн. 27.09.2024 позивач провів оплату. Відповідач поставку товару не здійснив. На основну суму заборгованості нараховано інфляційні втрати та три відсотки річних.

Позиція відповідача

Відповідач правом на подання відзиву не скористався, позовних вимог не спростував, явку уповноважено представника в ході розгляду справи не забезпечив, належним чином повідомлений про розгляд справи.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ З МАТЕРІАЛІВ СПРАВИ

03.09.2025 на підставі усної домовленості між ФОП Терешкевич Андрій Богданович (надалі ФОП Терешкевич, відповідач, продавець) та ТОВ «Укрінвест-2004» було погоджено постачання товарів на користь позивача.

На виконання усної домовленості ФОП Терешкевич виставлено рахунок на оплату №373 на суму 165 070,18 грн. (сто шістдесят п`ять тисяч сімдесят гривень вісімнадцять копійок) (в т. ч. ПДВ). Предметом рахунку були товари:

- Котел ECO 4S 24, арт. 7659762 2 шт. за ціною 20 567,12 грн, на загальну суму 41 134,24 грн.

- Котел DUO-TEC COMPACT E 24 A7722082 4 шт. за ціною 24 106,06 грн, на загальну суму 96 424,24 грн.

Позивачем здійснено оплата на суму 165 070,18 грн (в т. ч. 27 511,70 грн ПДВ), що підтверджується платіжною інструкцією №138 від 27 вересня 2024.

Факт отримання коштів та наявності договірних зобов`язань між сторонами підтверджується частковим складанням податкової накладної №19 від 27.09.2024 на загальну суму 165 070,18 грн.

Доказів поставки товару матеріали справи не містять.

ОЦІНКА СУДУ

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (згідно з ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Статтею 629 ЦК України регламентовано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Статтю 639 ЦК України, в якій визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Отже, можна зробити висновок, що відповідно до положень ЦК України, укладення договору поставки (купівлі-продажу) у письмовій формі передбачає визначення таких істотних умов, як порядок поставки товару, строки та оплата тощо. Водночас, навіть при укладенні правочину в усній формі сторони повинні погодити ці умови, що, однак, не виключає можливості укладення договору саме в усній формі.

Статтею 526 ЦК України та встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Нарахування інфляційних втрат за наступний період здійснюється з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. Вказана правова позиція що порядку нарахування інфляційних викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 916/190/18 від 04.06.2019 та у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у справі № 905/600/18 від 05.07.2019.

Враховуючи порушення відповідачем законних майнових прав та інтересів позивача неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань та не здійсненням поставки товару, суд вважає обґрунтованою вимогу про стягнення основної заборгованості в розмірі 165 070,18 грн.

Суд здійснив перерахунок інфляційних втрат і 3% річних і встановив, що стягненню підлягає 16 334,85 грн інфляційних втрат і 4 868,29 грн 3% річних.

Судовий збір відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись статтями 2, 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 231, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути ФОП Терешкевичича Андрія Богдановича ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрінвест-2004» (01042, м. Київ, Бульвар Марії Приймаченко, будинок 1/27, офіс 477, ) заборгованість в сумі 188 695,72 грн, з яких 165 070,18 грн основної заборгованості, 16 334,85 грн інфляційних втрат, 4 868,29 грн 3% річних та 2 422,40 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Горецька З.В.