ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18 березня 2026 року Справа № 903/1180/25

Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І.О., за участю секретаря судового засідання Ведмедюка М.П.

за участю представників:

від позивача:н/з,

від відповідача-1: н/з,

від відповідача-2:Величко Г.В. адвокат (ордер серія АС 1102611 від 17.07.2024),

від відповідача-3: н/з,

в судовому засіданні взяв участь Скучинський Л. Є. - заступник начальника відділу Волинської обласної прокуратури (посвідчення № 071755 від 01.03.2023),

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом керівника Камінь-Каширської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Любешівської селищної ради, Волинська область, Камінь-Каширський район, смт. Любешів

до відповідача-1: Комунального підприємства Любешівська багатопрофільна лікарня Любешівської селищної ради, Волинська область, Камінь-Каширський район, смт. Любешів,

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю Агробіостандарт, Тернопільська область, м. Теребовля,

до відповідача-3: Державного підприємства Волиньторф, Волинська область, Камінь-Каширський район, с. Прилісне,

про визнання недійсною додаткової угоди, стягнення 28 991,44 грн.,

в с т а н о в и в:

29.12.2025 зареєстровано в Господарському суду Волинської області позовну заяву керівника Камінь-Каширської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Любешівської селищної ради до Комунального підприємства Любешівська багатопрофільна лікарня, Товариства з обмеженою відповідальністю Агробіостандарт, Державного підприємства Волиньторф про визнання недійсною додаткової угоди від 20.12.2021 № 2 до договору від 07.10.2021 № 203, стягнення 28 991,44 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2026 позовну заяву розподілено судді Якушевій І.О.

Ухвалою суду від 12.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 11 лютого 2026 року; встановлено відповідачам строк до 28.01.2026 подати суду відзиви на позов із урахуванням вимог ст. 165 ГПК України; позивачу, прокурору до 09.02.2026 подати суду відповіді на відзиви із урахуванням вимог ст. 166 ГПК України.

Ухвалу суду від 12.01.2026 надіслано сторонам до їх електронних кабінетів.

27.01.2026 документ сформовано в системі Електронний суд і зареєстровано в Господарському суді Волинської області відзив відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю Агробіостандарт, в якому, посилаючись на наслідки спливу строку позовної давності, відповідач-2 просить відмовити у задоволенні позову.

04.02.2026 керівником Камінь-Каширської окружної прокуратури сформовано в системі Електронний суд і зареєстровано в Господарському суді Волинської області відповідь на відзив відповідача-2, в якому керівник Камінь-Каширської окружної прокуратури просить відхилити заперечення, викладені у відзиві відповідачем-2,а а позов задовольнити.

10.02.2026 документ сформовано в системі Електронний суд і зареєстровано в Господарському суді Волинської області заперечення відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю Агробіостандарт на відповідь на відзив керівника Камінь-Каширської окружної прокуратури.

В судове засідання 11.02.2026 представники позивача та відповідачів не з`явились.

В судовому засіданні 11.02.2026 прокурор висловив думку про можливість закриття підготовчого провадження і призначення розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 11.02.2026 було закрито підготовче провадження; постановлено призначити справу до розгляду по суті на 11.03.2026.

02.03.2026 на електронну адресу суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника, в якій позивач просить розгляд справи провести без участі представника позивача, зазначає про те, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі.

11.03.2026 в судовому засіданні було оголошено перерву за клопотанням прокурора до 18.03.2026.

18.03.2026 в судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги та просив приєднати до матеріалів справи копію договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації державної власності єдиного майнового комплексу ДП «Волиньторф» та копію рішення Господарського суду Волинської області від 17.11.2025 у справі №903/822/25, посилаючись на те, що договір купівлі-продажу помилково не було приєднано до позовної заяви, проте у позовній заяві прокурор посилається на договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації державної власності єдиного майнового комплексу ДП «Волиньторф».

18.03.2026 в судовому засіданні представник відповідача позивні вимоги не визнала, просила застосувати строк позовної давності до заявлених вимог; заперечила проти приєднання до матеріалів справи поданих прокурором доказів, посилаючись на пропуск строку на їх подачу.

Судом було задоволено клопотання прокурора та приєднано до матеріалів справи копію договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації державної власності єдиного майнового комплексу ДП «Волиньторф» у зв`язку з тим, що прокурор у тексті позовної заяви посилається на цей договір, проте помилково не додав його до позовної заяви.

Представники позивача, відповідача-1 та відповідача-3 у судове засідання 18.03.2026 не з?явились, про розгляд справи ці учасники були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Неявка у судове засідання представників позивача, відповідача-1 та відповідача-3 не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки ці учасники належним чином були повідомлені про судовий розгляд. А тому на підставі статті 202 Господарського процесуального кодексу України справу було вирішено судом за відсутності представників позивача, відповідача-1 та відповідача-3.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача-2, суд дійшов висновку про задоволення позову.

У процесі розгляду справи встановлено, що 09.09.2021 на веб-сайті електронної системи публічних закупівель «Рrozorro» КП «Любешівська багатопрофільна лікарня» Любешівської селищної ради оприлюднило оголошення UА-2021-08-26-018470-а про проведення відкритих торгів на закупівлю твердого палива (ДК 021:2015:09130000-3), зокрема, 250 т брикетів торфових та 150 т торфокрихти з терміном поставки товарів до 31.12.2021 та очікуваною вартістю закупівлі 555 000,00 грн.

За результатами проведеної процедури закупівлі переможцем визнано ДП «Волиньторф», з яким 07.10.2021 укладено договір № 203 про закупівлю товару (надалі - договір).

Відповідно до п.п. 1.1,1.2 договору, постачальник зобов`язується передати (поставити) покупцю товар - брикети торфові та торфокрихта (ДК 021:2015:09130000-3 - тверде паливо), визначений за цінами, зазначеними у специфікації, що додається до договору про закупівлю і є його невід`ємною частиною, а покупець - прийняти і оплатити такий товар. Кількість товару: 400 т.

Ціна договору становить 547 500,00 грн, в тому числі ПДВ 20%. Строк поставки товару до 31 грудня 2021 року (п.п. 3.1, 5.1 договору).

Пунктами 11.1, 11.3 договору визначено, що зміни до договору про закупівлю можуть вноситись у випадках, вказаних в договорі та оформляються шляхом укладення відповідної додаткової угоди, яка підписується уповноваженими представниками обох сторін, скріплюється печатками сторін (за наявності) та є невід`ємною частиною. Пропозиція щодо внесення змін до договору має містити обґрунтування необхідності внесення таких змін договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Обмін інформацією щодо внесення змін до договору здійснюється у письмовій формі шляхом взаємного листування.

Відповідно до п. 13.2.2 договору, істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі, не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору. У разі коливання ціни товару на ринку в межах до 10 % від ціни за одиницю товару, постачальник письмово звертається до покупця щодо зміни ціни за одиницю товару. Наявність факту коливання ціни товару на ринку підтверджується довідкою (-ми) або листом (-ми) (завіреними копіями цих довідки (-ок) або листа (-ів)) відповідних органів, установ, організацій, які уповноважені надавати відповідну інформацію щодо коливання ціни товару на ринку. До розрахунку ціни за одиницю товару приймається ціна щодо розміру ціни на товар на момент укладання договору (з урахуванням внесених раніше змін до договору про закупівлю) та на момент звернення до вказаних органів, установ, організацій, що підтверджує коливання (зміни) цін на ринку товару, що є предметом закупівлі за цим договором.

На момент підписання договору сторонами погоджено всі істотні умови договору, а саме: предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за договором відповідно до вимог Господарського кодексу України та Закону України «Про публічні закупівлі».

20.12.2021 між замовником та ДП «Волиньторф» укладено додаткову угоду № 2, якою збільшено ціну брикетів торфових із 1598,4 грн до 1756,64 грн, крихти брикетів торфових - з 986 грн до 1083,61 грн (на 9,89 %).

Підставою для укладення додаткової угоди № 2 стали висновок Волинської торгово-промислової палати від 02.12.2021 № В-1596 та наказ ДП «Волиньторф» від 29.11.2021 № 225.

Згідно з висновком Волинської торгово-промислової палати від 02.12.2021 № В-1596 за результатами здійснення аналізу комерційних пропозицій, знайдених у доступних інформаційних мережах, довідково поінформовано, що рівень цін на одиницю брикетів торфових станом на листопад 2021 року коливається від 2800 грн до 5200 грн за тонну. Цінова інформація, вказана у висновку, дійсна тільки на дату складення. Висновок видано в інформаційно-консультативних цілях.

Відповідно до наказу ДП «Волиньторф» від 29.11.2021 № 225 з 01.12.2021 оптово-відпускні ціни на брикети та напівбрикети торфові, що реалізуються торфозаводами державного підприємства «Волиньторф» бюджетним установам та іншим споживачам, становить 1950 грн.

Будь-яких документів щодо коливання ціни на крихту брикетів торфових ДП «Волиньторф» не надало.

Додатковою угодою № 3 від 29.12.2021 до договору про закупівлю товару №203 від 07.10.2021 договір продовжено до 31.03.2022 та збільшено його загальну суму на 95073 грн.

КП «Любешівська багатопрофільна лікарня» Любешівської селищної ради на виконання умов договору ДП «Волиньторф» поставлено 350,4 т брикетів торфових, за що з місцевого бюджету сплачено 545 284,20 грн.

Правові підстави для визнання недійсною додаткової угоди до договору про закупівлю товару.

Статтею 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі- продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну проданого товару.

Частинами 1, 2 ст. 632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Статтею 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину, відповідно до котрої вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У абз. 2 ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України зазначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон України «Про публічні закупівлі» не містить виключень з цього правила.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави встановлює Закон України «Про публічні закупівлі» (надалі - Закон).

Згідно зі ст. 1 Закону договір про закупівлю - це договір, що укладається між замовником і учасником торгів за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари.

Вказаним Законом також чітко окреслено механізм зміни істотних умов договору, укладеного за результатами проведення публічної закупівлі.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 41 Закону умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Як передбачено п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

Верховний Суд неодноразово вказував, що сам по собі факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне за собою підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору (постанова від 10.09.2024 у справі № 918/703/23).

У постанові від 23.11.2023 у справі № 917/1009/22 Верховний Суд зазначив, що системний аналіз положень статей 651, 652 ЦК України та положень п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» дає підстави для висновку про те, що зміна істотних умов договору про закупівлю, зокрема збільшення ціни за одиницю товару, є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; внесення змін не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися (подібний висновок наведений у постановах Верховного Суду від 09.06.2022 у справі № 927/636/21, від 07.12.2022 у справі № 927/189/22, від 16.02.2023 у справі № 903/383/22).

ДП «Волиньторф» належним чином не обґрунтовано наявність підстав для зміни ціни на товар.

Будь-яких документів щодо коливання ціни на крихту брикетів торфових ДП «Волиньторф» не надало.

На підтвердження коливання ціни брикетів торфових на ринку при ініціюванні укладення додаткової угоди від 20.12.2021 № 2 до договору від 07.10.2021 № 203 ДП «Волиньторф» надало висновок Волинської торгово-промислової палати від 02.12.2021 № В-1596 та наказ ДП «Волиньторф» від 29.11.2021 № 225.

У висновку Волинської торгово-промислової палати від 02.12.2021 № В-1596 наведено інформацію про середньоринкову ціну брикетів торфових станом на листопад 2021 року, що не є підтвердженням коливання ціни на вказаний товар на відповідному ринку та не є належним обґрунтуванням такого підвищення з дати укладеного договору до дати укладання додаткової угоди, що не відповідає вимогам приписів пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

Оскільки законодавством у сфері публічних закупівель конкретну особу, наділену повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку, не визначено, то виходячи з норм чинного законодавства, до суб`єктів надання такої інформації можна віднести, зокрема, Державну службу статистики України, на яку постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 №442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; державне підприємство «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків», яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові/товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; Торгово-промислову палату України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації.

Таким чином, довідки та експертні висновки Торгово-промислової палати України можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.07.2023 року у справі №916/944/22.

Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №924/1240/18 зазначив, що надані постачальником довідки торгово-промислових палат не є належними доказами на підтвердження коливання ціни на пальне, оскільки, вказані документи лише констатують рівень загальних ринкових цін на пальне на певну дату та не доводять їх коливання.

Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документи, що підтверджують коливання ціни товару на ринку повинні бути наявні саме на момент внесення таких змін.

Тобто, не будь-яка довідка уповноваженого органу про ціну товару на ринку, є належним підтвердженням та підставою для зміни ціни в договорі після його підписання, а лише та, яка містить інформацію про коливання ціни такого товару на ринку.

У документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору.

Аналогічної правової позиції у тотожних правовідносинах дотримується Верховний Суд у постановах від 13.10.2020 у справі №912/1580/18, від 02.12.2020 у справі №913/368/19, від 16.04.2019 у справі № 915/346/18, від 12.02.2020 у справі № 913/166/19, від 21.03.2019 у справі № 912/898/18, від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18, від 25.06.2019 у справі № 913/308/18 у подібних правовідносинах.

Наказ ДП «Волиньторф» від 29.11.2021 № 225, що також став підставою укладення додаткової угоди № 2, не відображає відомостей про ринкові ціни на товар і не є підтвердженням коливання ціни на брикети торфові, а є лише внутрішнім документом відповідача, який встановлює оптово-відпускні ціни на брикети, вироблені підприємством, відтак не міг слугувати підставою внесення змін до договору відповідно до вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

Верховний Суд у постановах від 18.06.2021 у справі № 927/491/19 та від 23.11.2023 у справі № 917/1009/22 зазначив, що постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Таких доказів відповідачем надано не було.

Стаття 652 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Через зміну істотних обставин договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

З наведеного вбачається, що надані ДП «Волиньторф» документи: наказ підприємства про встановлення оптово-відпускних цін та цінова довідка торгово - промислової палати за своїм змістом та суттю є лише документами довідково- інформаційного характеру, а тому не підтверджують факту коливання ціни на брикети торфові, оскільки не містять відомостей щодо динаміки ціни на вказаний товар, в них відсутній аналіз вартості станом на дату укладення договору та додаткової угоди чи будь-які інші відомості, які б підтверджували коливання ціни брикетів торфових на ринку у звітному періоді, у зв`язку з чим не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов договору на підставі п. 2. ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

Окрім цього, при ініціюванні укладення додаткової угоди № 2 від 20.12.2021 до договору ДП «Волиньторф» порушило допустимі терміни внесення змін до договору про закупівлю в частині збільшення ціни за товар, визначені п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та п. 13.2.2. договору.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку може відбуватись не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару.

Всупереч наведених вимог Закону та умов договору додаткову угоду № 2, якою збільшено ціну за одиницю товару, укладено на 74-й день з моменту підписання договору про закупівлю.

Тендер проводиться не лише для того, щоб закупівля була проведена на максимально вигідних для держави умовах, але й для того, щоб забезпечити однакову можливість всім суб`єктам господарювання продавати свої товари, роботи чи послуги державі.

Будь-який покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки (постанова Верховного Суду від 16.02.2023 у справі № 903/383/22).

Відповідно до ч. 5 ст. 13 ЦК України не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

Законодавство про публічні закупівлі встановлює спеціальний порядок зміни істотних умов договору, укладеного на відкритих торгах. Споживач, як сторона договору, розпоряджався не власними коштами, а коштами місцевого бюджету, тобто коштами відповідної громади.

Відтак, таке розпорядження було неефективним, здійсненим на шкоду інтересам громади, з порушенням норм Закону України «Про публічні закупівлі» та засад цивільного законодавства - добросовісного користування правами, з огляду на що додаткова угода від 20.12.2021 № 2 до договору підлягає визнанню недійсною на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України, як така, що укладена всупереч вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

Правові підстави для повернення надмірно сплачених грошових коштів за договором про закупівлю товарів.

Відповідно до частини першої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно із частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із частиною першою статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Оскільки додаткова угода від 20.12.2021 № 2 підлягає визнанню недійсною на підставі на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України, як така, що укладена всупереч вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», то вона не породжує правових наслідків.

За таких обставин розрахунок за товар (брикети торфові) повинен здійснюватися за ціною, визначеною основним договором, а саме: вартість 1 тонни брикетів торфових становить 1 598,4 грн; вартість 1 тонни крихти брикетів становить 986 грн.

Відповідно до підписаних сторонами видаткових накладних ДП «Волиньторф» поставило КП «Любешівська багатопрофільна лікарня» Любешівської селищної ради 350,4 т брикетів торфових та крихти торфобрикетів.

КП «Любешівська багатопрофільна лікарня» Любешівської селищної ради оплатило поставлений ДП «Волиньторф» товар на загальну суму 545 284,2 грн.

Згідно з видатковими накладними та платіжними дорученнями фактично сплачена сума за грудень 2021 року, березень 2022 року - 369 779,88 грн; сума, яка мала бути сплачена за ціною, що передбачена договором від 07.10.2021 № 203: 169,1 т брикетів торфових х 1 598,4 грн + 71,5 т крихти брикетів х 986 грн = 270 289,44 грн + 70 499 грн = 340 788,44 грн; сума надмірно сплачених коштів становить: 369 779,88 грн - 340 788,44 грн = 28 991,44 грн.

Таким чином, грошові кошти в сумі 28 991,44 грн є такими, що безпідставно збережені ДП «Волиньторф», підстава їх набуття відпала.

Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях та ТОВ «Агробіостандарт» 06.11.2023 було укладено договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації - єдиного майнового комплексу ДП «Волиньторф», за результатами електронного аукціону з умовами, який посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Голубенко Н.І. зареєстрований в реєстрі № 938.

05.12.2023 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях з ТОВ «Агробіостандарт» укладено акт приймання-передачі об`єкта малої приватизації - єдиного майнового комплексу ДП «Волиньторф», посвідченого нотаріально приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Холявка В.Я., зареєстрований в реєстрі за №395,396.

Розділом 3 договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації державної власності - єдиного майнового комплексу ДП «Волиньторф» за результатами електронного аукціону з Умовами від 06.11.2023 визначено, що покупець (ТОВ «Агробіостандарт»), який придбав об`єкт приватизації як єдиний майновий комплекс, є правонаступником усіх майнових прав (крім права постійного користування земельною ділянкою) і обов`язків ДП «Волиньторф».

Частиною 1 статті 28 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» передбачено, що особи, які придбали державні або комунальні підприємства як єдині майнові комплекси, є правонаступниками їх майнових прав (крім права постійного користування земельною ділянкою) і обов`язків відповідно до умов договору між продавцем і покупцем та законодавства України.

Відповідно до правових висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.06.2020 у справі № 264/5957/17 (п. 23), правонаступництво юридичної особи передбачає одночасний перехід до правонаступника за передавальним актом або розподільчим балансом прав, і обов`язків юридичної особи, яка припиняється.

Отже, ТОВ «Агробіостандарт» є правонаступником усіх майнових прав та обов`язків ДП «Волиньторф» крім права постійного користування земельною ділянкою, а тому підлягає до задоволення вимога керівник Ковельської окружної прокуратури про стягнення із ТОВ «Агробіостандарт» на користь Любешівської селищної ради 28991,44 грн.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі №125/2157/19, від 21.06.2023 у справі №905/1907/21.

Відповідач-2 у відзиві на позов, представник відповідача-2 у судовому засіданні просили застосувати наслідки спливу строку позовної давності, посилаючись на наступні обставини.

Позовна заява, подана прокурором 29.12.2025, надійшла до суду після спливу строку позовної давності, що відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України є підставою для відмови у його задоволенні. Згідно з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у пункті 47 постанови від 10.11.2022 у справі №990/115/22, введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку".

Відповідач-2 зазначає, що ні прокурор, ні Любешівська селищна рада не зверталися до суду з клопотаннями про поновлення строку, з поясненнями про причин неможливості вчасного звернення у межах встановлених строків.

У постановах Верховного Суду від 16.09.2025 № 914/2023/24, від 01.04.2025 у справі № 927/1687/23, від 08.08.2024 у справі № 917/1024/22, від 12.03.2024 у справі № 914/106/22, від 06.12.2023 у справі № 911/1/20 йдеться про те, що для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) обставини.

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 01.04.2025 у справі № 927/1687/23, від 08.08.2024 у справі № 917/1024/22, від 17.10.2023 у справі № 910/21220/21, від 20.06.2023 у справі № 922/2088/21.

Отже, при визначенні початку перебігу строку позовної давності суд повинен з`ясовувати та враховувати обставини як щодо моменту, коли особа довідалась, так і щодо моменту, коли особа могла довідатися (мала можливість довідатися) про порушення свого права в їх сукупності, як обов`язкових складових визначення початку перебігу позовної давності.

З огляду на викладене, як вважає відповідач-2, строк позовної давності за заявленими вимогами сплив, поважні причини його пропуску не доведені, а тому позовні вимоги підлягають відхиленню у повному обсязі.

Стверджуючи про порушення прокурором строків позовної давності відповідач-2 посилається на ст. 267 Цивільного кодексу України та постанову Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №990/115/22.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як передбачено ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється: 1) якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); 2) у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом; 3) у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини; 4) якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан. У разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Відповідно до п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з постановою Кабінету міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2)» на території України діяв карантин з 11.03.2020 по 01.07.2023.

Крім цього, п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Зазначена норма Цивільного кодексу не містить жодних застережень чи умов її застосування окрім безпосередньої дії воєнного чи надзвичайного стану.

Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ затверджено Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні». Строк дії воєнного стану в Україні в подальшому неодноразово продовжувався Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженими Законами України «Про затвердження Указу Президента України про введення воєнного стану в Україні», востаннє - Законом України від 21.10.2025 № 4643-ІХ.

Враховуючи наведені норми законодавства, прокурором не пропущено строк позовної давності за вимогою про визнання недійсною додаткової угоди від 20.12.2021 № 2 до договору про закупівлю товару та стягнення 28 991,44 грн.

Обґрунтування наявності порушення інтересів держави та підстав для їх представництва прокурором.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частиною 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно ч. 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Верховним Судом у його постанові від 10.06.2021 по справі № 910/114/19 висловлено позицію про те, що визначене положеннями Закону України «Про публічні закупівлі» спеціальне законодавче регламентування процедури закупівлі товарів, робіт і послуг для потреб держави хоч і має на меті створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, розвиток добросовісної конкуренції і запобігання проявам корупції, проте одночасно слугує захисту інтересів держави, а тому така процедура спрямована, перш за все, на задоволення потреб держави у певних групах товарів, робіт і послуг в особі конкретних замовників, які фінансуються за рахунок бюджетних коштів.

Відтак, інтерес держави у спірних правовідносинах полягає у неухильному дотриманні учасниками процедури закупівлі та замовником встановлених Законом України «Про публічні закупівлі» вимог.

Пунктами 6, 8 ч. 1 ст. 7 Бюджетного кодексу України серед принципів, на яких ґрунтується бюджетна система, визначено принципи цільового та ефективного використання бюджетних коштів, дотримання яких забезпечується використанням бюджетних коштів тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями, задля досягнення якісного запланованого результату при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів.

Частинами 1, 2 ст. 64 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що видатки, які здійснюються органами місцевого самоврядування на потреби територіальних громад, їх розмір і цільове спрямування визначаються відповідними рішеннями про місцевий бюджет. Сільські, селищні, міські, районні в містах (у разі їх створення) ради та їх виконавчі органи самостійно розпоряджаються коштами відповідних місцевих бюджетів, визначають напрями їх використання.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 66 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеві бюджети мають бути достатніми для забезпечення виконання органами місцевого самоврядування наданих їм законом повноважень та забезпечення населення послугами не нижче рівня мінімальних соціальних потреб. Повноваження на здійснення витрат місцевого бюджету мають відповідати обсягу надходжень місцевого бюджету.

З урахуванням наведеного, проведення процедури державних закупівель та укладення додаткових угод до договору із порушенням законодавства порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання у цій сфері суспільних відносин законодавства становить суспільний інтерес, а тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.03.2019 по справі № 912/989/18.

Укладенням додаткової угоди до договору про закупівлю твердого палива порушено матеріальні інтереси територіальної громади, оскільки з урахуванням додаткової угоди КП «Любешівська багатопрофільна лікарня» Любешівської селищної ради фактично отримало значно менше товару у порівнянні з тим обсягом, що визначений первісним договором, та за вищою ціною.

Такі дії призводять до понаднормового, не передбаченого бюджетними призначеннями, витрачання коштів місцевого бюджету. У свою чергу, використання бюджетних коштів з порушенням вимог законодавства підриває матеріальну і фінансову основу системи бюджетного фінансування, що завдає шкоду інтересам держави.

Невиконання встановлених законодавством норм при організації та проведенні тендерних процедур, виконанні укладених за їх результатами договорів порушує інтереси держави в частині гарантування діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування відповідно до вимог Конституції та законів України, забезпечення безумовного виконання нормативно-правових актів держави.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що бюджетні кошти - це матеріальна основа публічного інтересу, а їх втрата є порушенням інтересів держави незалежно від суми.

Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі та, відповідно, порушенням інтересів держави. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18.

Порушення вимог ч. 5 ст. 41 Закону «Про публічні закупівлі» (безпідставне підвищення ціни на товар без належного підтвердження коливання, підвищення ціни понад максимально допустимий відсоток) спотворюють конкурентне середовище, створюють умови для зловживань та завдають шкоди не окремому замовнику, а бюджету в цілому.

В умовах воєнного стану кошти місцевих бюджетів фактично є складовою фінансового забезпечення оборони держави; функціонування критичної інфраструктури; соціального захисту населення та внутрішньо переміщених осіб.

Будь-яке надмірне або безпідставне витрачання бюджетних коштів у цей період має підвищений рівень суспільної небезпеки та прямо суперечить принципу максимальної концентрації ресурсів на потреби оборони та життєзабезпечення.

Отже, інтерес територіальної громади у поверненні надмірно сплачених коштів у зв`язку з безпідставним підвищенням ціни на товар у період воєнного стану об`єктивно набуває ознак загальнодержавного інтересу.

Статутом комунального підприємства «Любешівська багатопрофільна лікарня» Любешівської селищної ради (п.п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.5, 5.3, 7.1), який затверджено рішенням Любешівської селищної ради від 23.12.2020 3/5, визначено, що Комунальне підприємство «Любешівська багатопрофільна лікарня» Любешівської селищної ради (далі - підприємство) є закладом охорони здоров`я, що надає медичну допомогу та медичні послуги в порядку та на умовах, встановлених законодавством України та цим Статутом. Підприємство за організаційно - правовою формою є комунальним некомерційним підприємством. Засновником та Власником Підприємства є Любешівська селищна рада (надалі - засновник).

Підприємство засноване на базі майна, що знаходиться у спільній власності Любешівської об`єднаної територіальної громади та належить до сфери управління Любешівської селищної ради (далі - засновник).

В Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування (стаття 7 Конституції України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Частиною 1 статті 10 цього Закону передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частинами 1, 4 статті 61 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи місцевого самоврядування в селах, селищах, містах, районах у містах (у разі їх створення) самостійно складають та схвалюють прогнози відповідних місцевих бюджетів, розробляють, затверджують і виконують відповідні місцеві бюджети згідно з Бюджетним кодексом України. Самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі законом загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону.

Згідно зі статтею 172 ЦК України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Отже, завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладення підконтрольним органу місцевого самоврядування комунальним закладом незаконних правочинів, порушує економічні інтереси територіальної громади.

Враховуючи наведене, Любешівська селищна рада у цьому випадку наділена повноваженнями на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів відповідної територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів відповідного бюджету, а саме: на звернення до суду з позовом про визнання додаткової угоди до договору № 203 недійсною та повернення коштів, надмірно сплачених з бюджету на її виконання.

Проте, позивач не вживав заходів до усунення порушень вимог законодавства у сфері публічних закупівель.

Листами від 18.07.2025 № 1546/04-04/2-25, від 12.12.2025 № 2759/04-04/2-25 Любешівська селищна рада повідомила, що органом місцевого самоврядування заходи претензійно-позовного характеру за вказаним фактом не вживались, селищна рада не заперечує проти подання окружною прокуратурою позову в її інтересах.

Враховуючи згадані вище обставини щодо обізнаності Любешівської селищної ради про порушення інтересів держави та територіальної громади та беручи до уваги характер наданої останньою інформації про відсутність заперечень проти подання прокурором позову в її інтересах та наміру звертатись до суду самостійно, має місце виключний випадок, коли представляти інтереси держави має право прокурор.

На виконання вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Камінь-Каширська окружна прокуратура повідомила позивача про намір звернутися до господарського суду в його інтересах із зазначеним позовом.

У зв`язку із задоволенням позову на відповідача-2 як на правонаступника відповідача-3 та на відповідача- 1 на підставі ст.129 ГПК України слід покласти витрати Волинської обласної прокуратури по справі, пов`язані з оплатою судового збору, у розмірі 4844,80 грн порівну.

Керуючись ст.ст.73, 74, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсною додаткову угоду від 20.12.2021 № 2 до договору від 07.10.2021 № 203.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробіостандарт» (48101, Тернопільська область, м. Теребовля, вул. Мазепи, 7, ) на користь Любешівської селищної ради (, вул. Незалежності, 53, смт Любешів, Волинська область, ГУК у Волинській області, смт Любешів 24060300, Казначейство України (ЕАП), , р/р UА0003490, Інші надходження) кошти в сумі 28991 грн. 44 коп.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробіостандарт» (48101, Тернопільська область, м. Теребовля, вул. Мазепи, 7, ) на користь Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, 15 м. Луцьк, 43025, ):

- 2 422 грн 40 коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

5. Стягнути з Комунального підприємства «Любешівська багатопрофільна лікарня» Любешівської селищної ради (Волинська область, смт. Любешів, вул. Незалежності, 3, ) на користь Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, 15 м. Луцьк, 43025, ):

- 2 422 грн 40 коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду впродовж 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повне рішення виготовлено і підписано 30.03.2026.

Суддя І. О. Якушева