ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2026 р. Справа№ 910/8239/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Ткаченка Б.О.

Суліма В.В.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Міське будівництво»

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.01.2026

у справі № 910/8239/25 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бухгалтерський центр «Профаспект»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міське будівництво»

про стягнення 278 284,05 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Бухгалтерський центр "Профаспект" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Міське будівництво" (далі-відповідач) про стягнення грошових коштів у розмірі 278 284,05 грн, з яких сума боргу за надані послуги складає 249 475,00 грн, пеня - 23 677,33 грн, 3% річних - 2 426,26 грн та інфляційні втрати - 2 705,46 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору від 01.07.2024 № 701 про надання послуг бухгалтерського обслуговування.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.01.2026 у справі № 910/8239/25 позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Міське будівництво" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бухгалтерський центр "Профаспект" 249 475,00 грн аборгованості, 23 677,33 грн - пені, 2 426,26 грн - 3% річних, 2 705,46 грн - інфляційних втрат, 20 000,00 грн - витрат на професійну правничу допомогу та 4 174,26 грн - судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором в частині оплати вартості наданих послуг у розмірі 249 475,00 грн, строк оплати якого настав, у відповідача наявна заборгованість у вищезазначеному розмірі. Договір № 701 від 01.07.2024 є розірваним за згодою сторін.

У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язання зі сплати вартості наданих за договором послуг, позивачем також нараховано і пред`явлено до стягнення з відповідача 2 705,46 грн - інфляційних втрат та 2 426,26 грн - трьох процентів річних 23 677,33 грн - пені.

Перевіривши надані позивачем розрахунки суми інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені, суд встановив їх правильність та арифметичну вірність.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Крім того, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, неспівмірність заявлених витрат на правничу допомогу із складністю даної справи, критерію розумності їхнього розміру, з огляду на предмет спору, суд поклав на відповідача витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000, 00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Міське будівництво» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.01.2026 в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за бухгалтерське обслуговування за червень 2025 року у сумі 34 000,00 грн та стягнення заборгованості за додаткові бухгалтерські послуги у сумі 7 195,00 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в цій частині. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 08.01.2026 апелянт просив залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що позивачем не надавались основні та додаткові бухгалтерські послуги за червень 2025 року, оскільки ним не підписувалось актів здачі-приймання послуг №701/06 від 17.06.2025 та №701/Д06 від 11.06.2025, ні в електронному , ні у паперовому вигляді.

Скажник також вказує, що судом першої інстанції не надано жодної правової оцінки факту переговорів між позивачем та відповідачем, які відбулись 17.06.2025 стосовно спірних питань щодо договору № 701 від 01.07.2024, на яких сторонам не вдалось досягти згоди, та після яких позивач заблокував відповідачу доступ до електронної бази « 1С», «М.Е.Dос», та електронних документів відповідача.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

В свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач у своєму відзиві, наданому до суду 12.02.2026, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін.

Позивач заперечує проти вказаних доводів апелянта, зазначаючи, що аргументів на спростування висновків суду першої інстанції, що знайшли своє відображення в оскаржуваному рішенні апелянт в апеляційній скарзі не навів.

Крім того, позивач зазначає, що скаржником не надано обґрунтованих письмових заперечень щодо надання бухгалтерських послуг позивачем у червні 2025 року, тому презюмується, що відповідач їх прийняв як такі, що надані належним чином та у відповідній кількості.

Крім того, позивач звертає увагу, що тверження апелянта, що позивач заблокував йому доступ до електронної бази даних « 1С», «M.E.Doc» та електронних документів є безпідставними. Так, позивач зазначає, що згідно з пунктом 4.1 договору № 701 надання послуг здійснюється спеціалістом виконавця в робочий час на основних засобах замовника за допомогою ліцензійних програм замовника для ведення бухгалтерського обліку « 1C» та для подання звітності «M.Е.Dос». Отже, позивач наголошує, що у нього відсутня фізична можливість у будь-який спосіб заблокувати відповідачу доступ до електронної бази даних « 1С», «M.E.Doc» та його електронних документів, оскільки адміністратором, ліцензіатом цих програм та власником технічних засобів є відповідач. Позивач також не є власником та/або ліцензіаром вказаних програмних продуктів.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Міське будівництво» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.01.2026 у справі № 910/8239/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г. (суддя-доповідач), суддів: Ткаченко Б.О., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Міське будівництво» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.01.2026 у справі № 910/8239/25 та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

З огляду на наявність у матеріалах справи належних доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження та закінчення процесуальних строків на подання до суду документів, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2026, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження спричинені цим станом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа №910/8239/25 розглядалась протягом розумного строку.

Так, колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача в межах викладених скаржником доводів та вимог не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що 01.07.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бухгалтерський центр "Профаспект" (далі - виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Міське будівництво" (далі - замовник) укладено договір № 701 про надання послуг бухгалтерського обслуговування (далі - договір), відповідно до п. 2.1. якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець надає замовнику послуги бухгалтерського обслуговування, перелік яких визначений в додатку 1 до цього договору (далі - послуги), а замовник оплачує такі послуги та здійснює повне сприяння виконавцю у виконанні покладених на нього обов`язків.

Наведений в додатку №1 до цього договору перелік послуг, що становлять предмет договору не є вичерпним. У разі виникнення потреби, замовник може замовляти інші бухгалтерські послуги, не включені до цього переліку (п. 2.2. договору).

Як передбачено п. 2.3. договору, для виконання обов`язків, зазначених у пунктах 2.1 та 2.2, за замовником закріплюється спеціаліст, якого виконавець обирає самостійно та який стає уповноваженим представником виконавця з поточних питань надання послуг замовнику. Уповноваженою особою виконавця з організаційних питань, а також з питань, обумовлених пунктами 5.4, 5.5 та 5.6 договору є директор виконавця.

Згідно з п. 4.1. договору, надання послуг здійснюється спеціалістом виконавця в робочий час на основних засобах замовника за допомогою ліцензійних програм замовника для ведення бухгалтерського обліку « 1С» та для подання звітності «М.Е.Doc».

Замовник щомісяця здійснює оплату основних (п. 2.2) та додаткових (п. 2.3) послуг виконавця. Вартість основних послуг вказана у додатку №1 та залежить від кількості операцій, здійснених замовником у попередньому місяці. Якщо кількість господарських операцій протягом двох місяців поспіль призводить до підвищення/пониження вартості основного пакету послуг, то виконавець підвищує/понижує тариф, направляючи при цьому відповідне до прайс-листа повідомлення замовнику. Вартість додаткових послуг визначається відповідно виконавця, затвердженого на дату замовлення послуги (п. 5.1. договору).

У п. 5.2. договору сторони погодили, що оплата здійснюється шляхом 100% передоплати послуг, вказаних у п. 2.2. договору, на розрахунковий рахунок виконавця, не пізніше 5 (п`ятого) числа поточного місяця. Підставою для оплати є виставлений виконавцем рахунок - фактура.

Відповідно до п. 5.3. договору, оплата розрахункових додаткових послуг, вказаних у п.2.3. договору, здійснюється після їх надання на рахунок виконавця, але не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання рахунку - фактури на оплату таких послуг.

Як передбачено п. 5.4. договору, у випадку передбачені неможливості замовником сплатити платіж, передбачений п. 5.1 договору у виконавця не пізніше, п. ніж 5.3 договору, замовник повинен письмово повідомити про це випадку за три робочі дні до граничного терміну платежу. У такому замовнику надається додаткова відстрочка платежу на період 5 (п`яти) робочих днів.

Пунктом 5.7. договору передбачено, що розмір оплати розміру за замовлені та надані послуги збільшується пропорційно офіційно визначеному від дня підписання договору індексу інфляції, якщо індекс інфляції становить або перевищив 15% або від дня попереднього підвищення вартості послуг. Таке підвищення вартості послуг є автоматичним і не потребує підписання додаткової угоди або отримання згоди сторін.

За умовами п. 5.8. договору, у випадку невиконання відповідачем вимог п. 5.1. та 5.4. протягом одного тижня, виконавець має право призупинити надання послуг, передбачених договором.

У п. 6.6. договору сторони погодили, що у випадку прострочення облікової ставки НБУ оплати замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної від суми заборгованості за кожен день прострочення. Пеня не нараховується за період додаткової відстрочки, відповідно до п. 5.4. та 5.5 договору.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін (у разі наявності) та діє до 21 березня 2025 року включно, а в частині здійснення розрахунків, до остаточного їх здійснення (п. 8.1. договору).

Згідно із п. 8.3. договору, закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

Пунктом 8.6. договору визначено, що цей договір також може бути достроково розірваний:

8.8.1. за ініціативою замовника в будь-який момент, за умови направлення виконавцю письмового повідомлення про прийняте рішення не менше, ніж за 1 (один) календарний місяць до дати розірвання;

8.8.2. за ініціативою виконавця у разі систематичного невиконання замовником вимог договору щодо оплати послуг виконавця, за умови письмового повідомлення про прийняте рішення не менше, ніж за 1 (один) календарний місяць до дати розірвання.

Як визначено у п. 10.1. - 10.5. договору, сторони погодили можливість використання в рамках даного договору електронного документообігу (далі - ЕДО), під яким розуміють сукупність процесів створення, оброблення, відправлення, передавання, одержання, підписання електронних документів (далі - Е-документ), в порядку та на умовах, передбачених даним договором. Створення Е-документів завершується накладенням кваліфікованого електронного підпису (далі - КЕП) уповноважених представників кожної із сторін та реалізується з застосуванням положень Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», згодою сторін кваліфікована «Про електронні довірчі послуги» та чинного законодавства України. За електронна печатка до Е-документів не застосовується. ЕДО між електронного сторонами договору здійснюється за взаємною згодою із використанням онлайн сервісу електронного документообігу «М.Е.Дос». Е-документи застосовуються сторонами до всіх документів, що створюються в процесі укладення виконання або припинення договору, крім випадків, коли застосування Е-документів прямо заборонено законодавством. Сторони підтверджують, що на момент укладення даного Договору мають всі необхідні інформаційно-технічні засоби та програмні засоби для здійснення ЕДО за допомогою СЕД та дійсний (нескасований) КЕП.

Відповідно до п. 10.6. договору, сторони зобов`язуються щоденно у робочі дні слідкувати Е-документів та своєчасно здійснювати їх приймання. Датою отримання (приймання) Е-документу є наступний робочий день від дати його направлення, якщо більш ранній час не зафіксований у СЕД. Вказане положення не застосовується, коли неотримання Е-документів пов`язано із технічним збоєм СЕД або технічним збоєм інформаційно-технічних засобів сторони, за умови що відповідна сторона негайно повідомила про такий випадок.

Сторони домовились вважати датою складання представниками сторін Е-документа дату, зазначену у ньому, незалежно від того, коли на та підписання уповноваженими такий Е-документ було накладено КЕП уповноваженими представниками кожної із сторін (п. 10.8. договору).

Позивач вказує, що протягом дії договору № 701 він належним чином виконував свої зобов`язання, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг) за відповідний період, відповідно до яких відповідач підтвердив, що «претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (наданих послуг) не має», а відповідач здійснював оплату послуг за договором № 701 з систематичними порушеннями своїх договірних зобов`язань, постійно її затримуючи, а починаючи з березня 2025 року відповідач взагалі припинив оплачувати послуги позивача, однак позивач продовжував надавати відповідачу послуги, розуміючи їх важливість та необхідність для забезпечення нормальної господарської діяльності відповідача.

Позивач зазначає, що 23 червня 2025 року о 14-49 з електронної пошти відповідача «» на електронну пошту «» позивача був відправлений електронний лист, до якого була додана сканована копія листа відповідача за вих. № 51, у якому було підтверджено отримання повідомлення позивача від 21 червня 2025 року, висловлена пропозиція припинити договір № 701 з 18 червня 2025 року за угодою сторін, та зазначено, про оплату послуг позивача у невизначений термін, але лише в частині 208 280 грн.

Звертаючись за даним позовом до суду позивач зазначив, що загальна сума заборгованості відповідача за договором № 701 за надані послуги бухгалтерського обслуговування за основними послугами складає 249 475,00 грн. Крім того, за несвочасне виконання зобов`язання позивач просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 23 677,33 грн, 3% річних у розмірі 2 426,26 грн та інфляційні втрати у розмірі 2 705,46 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона - виконавець, зобов`язується за завданням другої сторони - замовника, надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 905 ЦК України визначено, що строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як передбачено ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач отримував від позивача належним чином оформлені акти здачі-приймання робіт (надання послуг) за відповідний період та підписував їх КЕП директора з прикладенням електронної печатки.

Вказані акти зберігаються в електронній формі в онлайн сервісі електронного документообігу «М.Е. Doc».

На підтвердження вказаної обставини позивачем надано суду відповідні електронні докази на CD-диску та паперові копії електронних доказів.

З наведеного вбачається, що відповідачем отримані, прийняті, але не оплачені основні послуги: за березень 2025 року у сумі 60 000,00 грн, що підтверджується актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 701/03 від 31.03.2025; за квітень 2025 року у сумі 60 000,00 грн, що підтверджується актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 701/04 від 30.04.2025; за травень 2025 року у сумі 60 000,00 грн, що підтверджується актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 701/05 від 31.05.2025.

Крім того, відповідачем отримані, прийняті, але не оплачені додаткові послуги: 27.12.2024 на суму 6 420,00 грн, що підтверджується актом здачі приймання робіт (надання послуг) № 701/Д12; 09.04.2025 на суму 3 500 грн, що підтверджується актом здачі приймання робіт (надання послуг) № 701/Д04; 22.04.2025 на суму 6 460 грн, що підтверджується актом здачі приймання робіт (надання послуг) № 701/Д41; 22.05.2025 на суму 11 900,00 грн, що підтверджується актом здачі приймання робіт (надання послуг) № 701/005.

Таким чином загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за прийняті послуги бухгалтерського обслуговування за основними послугами складає (60000+60000+60000=) 180 000 грн, за додатковими (6420+3500+ 6460+11900=) 28 280,00 грн, а разом 208 280,00 грн.

Саме таку суму заборгованості визнав відповідач у листі № 51 від 23.06.2025 та в акті звірки.

Крім того, сума заборгованості відповідача за основними послугами бухгалтерського обслуговування за червень 2025 року визначається з урахуванням розміру абонентської плати на місяць (60000 грн.), визначеної у пункті 2 «додатку № 1 до договору про надання послуг бухгалтерського обслуговування від 01.07.2024 №701», пропорційно до кількості днів (17) у червні 2025 року, протягом яких відповідачу надавалися відповідні послуги на підставі договору № 701 до дати зупинення надання послуг, і складає (60000/30) x 17 = 34 000,00 грн.

Сума заборгованості відповідача за додатковими послугами бухгалтерського обслуговування в червні 2025 року у розмірі 7 195,00 грн визначається з урахуванням обсягу додаткових послуг, які не включені до основного переліку послуг (пакету обслуговування), що зазначений у пункті 1 «додатку № 1 до договору про надання послуг бухгалтерського обслуговування від 01.07.2024 №701», і полягали у підготовці позивачем 11 червня 2025 року в інтересах відповідача «Повідомлення про подання інформації та копій документів щодо невідповідності платника податку критеріям ризиковості платника податку» до Державної податкової служби України, а також підготовці додатків до нього в кількості 86 штук. Подібні послуги надавалися позивачем відповідачу час від часу за необхідністю, визнавалися ним і оплачувалися в повному обсязі.

На підставі викладеного, позивач 21.06.2025 через онлайн сервіс електронного документообігу «М.Е.Dос» направив відповідачу рахунок-фактуру № 701/06 від 17.06.2025 на оплату основних послуг бухгалтерського обслуговування за 17 днів червня 2025 року на суму 34 000,00 грн та рахунок-фактуру № 701/Д6 від 11.06.2025 на оплату додаткових послуг бухгалтерського обслуговування на суму 7 195,00 грн, наданих 11.06.2025. Додатково позивач відправив зазначені документи у електронній формі, підписані КЕП, на електронну пошту відповідача «» та у паперовій формі цінним листом № 837 з описом вкладення (додаток до позовної заяви № 65). Згідно 3 відомостями публічно доступного веб-сайту АТ «Укрпошта» https://track.ukrposhta.ua/tracking UA.html?barcode= відповідач отримав зазначений цінний лист № 837 - 24.06.2025.

21.06.2025 позивач через онлайн сервіс електронного документообігу «М.Е.Doc» направив відповідачу акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 701/06 за 17 днів червня 2025 року на суму 34 000,00 грн та акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 701/006 (додаткових послуг бухгалтерського обслуговування) на суму 7 195,00 грн, наданих 11.06.2025.

Відповідно до пункту 10.6 договору, сторони зобов`язалися щоденно у робочі дні слідкувати за надходженням Е-документів та своєчасно здійснювати їх приймання. Датою отримання (приймання) Е-документу с наступний робочий день від дати його направлення, якщо більш ранній час не зафіксований у СЕД.

Таким чином, згідно з пунктом 10.6 договору, рахунки-фактури на оплату основних та додаткових послуг бухгалтерського обслуговування та акти здачі-приймання робіт (надання послуг), виконаних (наданих) у червні 2025 року, з 23 червня 2025 року вважаються такими, що отримані відповідачем.

Положеннями статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з пунктом 3.2.10 договору, відповідач зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня отримання підписати надані позивачем акти прийняття-передання послуг або надати письмові обґрунтовані заперечення до них в цей же строк.

У строк, визначений пунктом 3.2.10 договору, відповідач свій обов`язок не виконав.

Проте, оскільки відповідач не надав обґрунтованих заперечень щодо послуг бухгалтерського обслуговування, наданих йому позивачем у червні 2025 року, тому суд першої інстанції вірно вказав на те, що відповідач їх прийняв як такі, що надані належним чином та у відповідній кількості та якості.

У п. 5.2. договору, сторони погодили, що оплата здійснюється шляхом 100% передоплати послуг, вказаних у п. 2.2. договору, на розрахунковий рахунок виконавця, не пізніше 5 (п`ятого) числа поточного місяця. Підставою для оплати є виставлений виконавцем рахунок - фактура.

Відповідно до п. 5.3. договору, оплата розрахункових додаткових послуг, вказаних у п.2.3. договору, здійснюється після їх надання на рахунок виконавця, але не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання рахунку - фактури на оплату таких послуг.

Отже, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором за надані послуги бухгалтерського обслуговування за основними послугами складає (60 000,00 + 60 000,00 + 60 000,00 + 34 000,00) 214 000 грн, а за додатковими (6 420,00 + 3500,00 + 6 460,00 + 11 900,00 + 7195,00) 35 475 грн, що разом складає 249 475,00 грн.

Таким чином, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором в частині оплати вартості наданих послуг у розмірі 249 475,00 грн, строк оплати якого настав, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у відповідача основної суми заборгованості у вищезазначеному розмірі.

Крім того, відповідно до підпункту 3.3.6. договору, позивач має право призупинити надання послуг, передбачених договором, в разі несплати та/або несвоєчасної сплати фактично наданих та прийнятих відповідачем послуг.

Згідно з пунктом 5.8 договору, у випадку невиконання відповідачем вимог п. 5.1 та 5.4 протягом одного тижня, позивач має право призупинити надання послуг, передбачених цим договором.

На підставі викладеного, позивач з 18.06.2025 призупинив надання відповідачу послуг бухгалтерського обслуговування.

Відповідно до підпункту 3.3.3 договору, позивач має право вимагати оплату послуг за даним договором.

Згідно з підпунктом 8.8.2 договору, він може бути достроково розірваний за ініціативою позивача у разі систематичного невиконання відповідачем вимог договору щодо оплати послуг позивача, за умови письмового повідомлення про прийняте рішення не менше, ніж за 1 (один) календарний місяць до дати розірвання.

Позивач 21.06.2025 направив відповідачу повідомлення про розірвання договору та про обов`язок погасити заборгованість за вих. № 21/06-25-П, яке було відправлено цінним листом з описом вкладення, через онлайн сервіс електронного документообігу «М.Е.Doc» та на електронну пошту відповідача «».

23.06.2025 о 14-49 з електронної пошти відповідача «» на електронну пошту «» позивача був відправлений електронний лист, до якого була додана сканована копія листа відповідача за вих. № 51, у якому було підтверджено отримання повідомлення позивача від 21.06.2025, висловлена пропозиція припинити договір № 701 з 18.06.2025 за угодою сторін, надана обіцянка у невизначений термін оплатити послуги позивача, але лише в частині 208 280,00 грн, а також додана сканована копія «акту звірки взаємних розрахунків по стану за період: липень 2024 року - травень 2025 року між ТОВ "Міське будівництво" та ТОВ "Бухгалтерський центр "Профаспект" за договором № 701 від 01.07.2024» та сканована копія «додаткової угоди №1 до договору № 701 від 01.07.2024 про надання послуг бухгалтерського обслуговування».

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено, що договір № 701 від 01.07.2024 є розірваним за згодою сторін.

Судом першої інстанції встановлено, що станом на час розгляду справи сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором за надані послуги бухгалтерського обслуговування за основними послугами складає 249 475,00 грн.

Доказів сплати цієї суми або відсутності у відповідача зобов`язань з її сплати сторонами до матеріалів справи не надано.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сума заборгованості у розмірі 249 475,00 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє доводи відовідача, що основні та додаткові бухгалтерські послуги за червень 2025 не надавались позивачем, оскільки судом доведено, що відповідач у червні 2025 року прийняв бухгалтерські послуги як такі, що надані позивачем належним чином та у відповідної кількості.

Стосовно посилання відповідача на проведення зустрічі між представниками сторін, то колегія суддів їх відхиляє, оскільки відповідач не підтвердив та не спростував проведення вказаної зустрічі; відповідач не надав доказів, що на вказаній зустрічі відповідач надав заперечення щодо якості та/або кількості послуг, наданих відповідачу позивачем у червні 2025 року; сторони не погоджували іншої форми заперечень щодо якості та/або кількості послуг, крім письмової форми (п.3.2.10 договору №701).

Разом з тим, позивач за прострочення строків оплати за надані послуги, нарахував та просив стягнути з відповідача 2 705,46 грн інфляційних втрат та 2 426,26 грн трьох процентів річних.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Як встановлено судом, відповідач є таким, що прострочив виконання свого грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі № 924/312/18 від 13.02.2019, у справі № 910/5625/18 від 24.04.2019, у справі №910/21564/16 від 10.07.2019.

Перевіривши розрахунок позивача трьох процентів річних та інфляційних втрат, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов`язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, колегія суддів погоджується із висновком першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних підлягають задоволенню, а саме, у розмірі 2 705,46 грн інфляційних втрат та 2 426,26 грн трьох процентів річних, відповідно за визначений позивачем період.

Також позивач просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 23 677,33 грн

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У п. 6.6. договору сторони погодили, що у випадку прострочення облікової ставки НБУ оплати замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної від суми заборгованості за кожен день прострочення. Пеня не нараховується за період додаткової відстрочки, відповідно до п. 5.4. та 5.5 договору.

Тобто, при укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов`язання з оплати вартості наданих послуг у строк, який визначений у договорі.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань").

Перевіривши надані позивачем розрахунок суми пені колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що розрахунок пені є арифметично правильним та підлягає задоволенню у розмірі 23 677,33 грн.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 278 284,05 грн, з яких сума боргу за надані послуги складає 249 475,00 грн, пеня - 23 677,33 грн, 3% річних - 2 426,26 грн та інфляційні втрати - 2 705,46 грн.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та не спростованими належним чином у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак позов підлягає задоволенню.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Міське будівництво» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.01.2026 у справі № 910/8239/25 не підлягає задоволенню.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Міське будівництво» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.01.2026 у справі № 910/8239/25 не підлягає задоволенню. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.01.2026 у справі № 910/8239/25 слід залишити без змін.

Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню до Верховного Суду судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Міське будівництво» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.01.2026 у справі № 910/8239/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.01.2026 у справі № 910/8239/25 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/8239/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді Б.О. Ткаченко

В.В. Сулім