07.04.2026Справа № 910/5943/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Капцової Т.П., розглянувши
заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрМілТех»
про ухвалення додаткового рішення
у справі № 910/5943/25
про стягнення 877 044,32 грн
Товариство з обмеженою відповідальністю «КОРТ Електронні Технології» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрМілТех» про стягнення 877 044,32 грн, з яких 653 657,60 грн заборгованості, 135 487,58 грн пені, 73 253,57 грн інфляційних втрат та 14 645,57 грн 3% річних.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.03.2026 в позові було відмовлено повністю.

10.03.2026 від відповідача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, відповідно до якої відповідач просить стягнути з позивача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 34 000,00 грн та витрати, пов`язані із проведенням експертизи в розмірі 12 836,16 грн.

Розглянувши заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення в цій справі, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 3 частини 1, частини 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Частинами 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Частинами 1, 3 статті 124 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

У відзиві на позовну заяву, на виконання вимог процесуального закону, відповідач зазначив у попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, що він очікує понести у зв`язку з розглядом справи витрати на правову допомогу в розмірі 20 000,00 грн.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку, така заява залишається без розгляду.

При цьому процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22.

Відповідач повідомив про намір подати докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу протягом 5 днів після ухвалення рішення суду у відзиві, а також у судовому засіданні 05.03.2026 до закінчення судових дебатів.

Враховуючи вищенаведене, оскільки при ухваленні судового рішення в цій справі судом не було вирішено питання про всі судові витрати, понесені сторонами у зв`язку з розглядом цієї справи, наявні правові підстави для ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат відповідача на професійну правничу допомогу, а також витрат, пов`язаних із проведенням експертизи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Натомість у частині 5 наведеної статті визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Так, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку (дії/бездіяльність) обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу адвоката відповідачем надано належним чином засвідчені копії договору про надання правничої допомоги № 3 від 06.06.2025, укладеного між відповідачем, як клієнтом, та Адвокатським бюро «Павленка Миколи» (далі - Договір), рахунку на оплату № 1 від 12.06.2025 на суму 10 000,00 грн та платіжних інструкцій № 202 від 12.06.2025 на суму 10 000,00 грн, № 292 від 14.08.2025 на суму 13 000,00 грн, № 425 від 25.11.2025 на суму 5 000,00 грн, № 127 від 06.03.2026 на суму 6 000,00 грн.

Згідно з пунктом 1.1 Договору за дорученням клієнта адвокатське бюро зобов`язується надати правничу допомогу, зміст якої передбачений цим Договором, а клієнт зобов`язується оплатити її.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що сума винагороди, яку клієнт зобов`язується сплатити за надання правничої допомоги (гонорар), визначається в актах приймання-передачі наданих послуг підписаних сторонами, які є невід`ємною частиною даного Договору, і здійснюється клієнтом у грошовій одиниці гривні.

Матеріали справи не містять актів приймання-передачі наданих послуг, проте за доводами відповідача за надану правничу допомогу він сплатив Адвокатському бюро «Павленка Миколи» 34 000,00 грн.

Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У постанові Верховного Суду 01.08.2019 у справі № 915/237/18 зазначено про те, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

У додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Частиною 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Оскільки заява про ухвалення додаткового рішення була подана відповідачем через підсистему «Електронний суд», вказана заява була надіслана до електронного кабінету позивача в автоматичному режимі відповідно до пункту 29 розділу III Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 № 1845/0/15-21.

Однак позивач, будучи обізнаним про подання відповідачем заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, у встановленому процесуальним законом порядку клопотання про зменшення розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу не подав.

Водночас суд зазначає, що надані відповідачем докази на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу адвоката у зазначеному розмірі не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу саме в цьому розмірі з іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

За приписом пункту 1 частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Суд враховує, що відповідач не надав, як того вимагають положення пункту 4.1 Договору, підписаних сторонами актів приймання-передачі наданих послуг.

Між тим, про надання Адвокатським бюро «Павленка Миколи» правничої допомоги відповідачу свідчать наявні в матеріалах справи відзив на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив, клопотання про призначення експертизи, численні додаткові пояснення та клопотання із процесуальних питань, які були підписані від імені відповідача Павленком М.В., а про прийняття цих послуг відповідачем свідчить їх оплата.

Суд відзначає, що платіжні інструкції № 202 від 12.06.2025 на суму 10 000,00 грн, № 292 від 14.08.2025 на суму 13 000,00 грн, № 425 від 25.11.2025 на суму 5 000,00 грн у призначенні платежу містять посилання на справу № 910/5943/25, а також на види послуг, що оплачуються, а тому дозволяють однозначно встановити пов`язаність цих витрат із розглядом справи.

Водночас платіжна інструкція № 127 від 06.03.2026 на суму 6 000,00 грн у призначенні платежу містить лише посилання на рахунок № 6 від 05.03.2026, який у матеріалах справи відсутній, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити пов`язаність цих витрат із розглядом справи.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на ціну позову, обсяг та зміст наданих адвокатом відповідача послуг, значення справи для сторін, а також зважаючи на те, що в позові було відмовлено повністю, суд дійшов висновку, що обґрунтованими, пов`язаними з розглядом цієї справи та документально підтвердженими є витрати відповідача на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 28 000,00 грн, які мають йому бути відшкодовані позивачем. Інша частина витрат відповідача на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн покладається на відповідача.

Згідно з частиною 4 статті 127 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Суд встановив, що для оплати почеркознавчої експертизи, призначеної ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2025 у цій справі, Державний науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України виставив відповідачу рахунок-фактуру № 1/25 від 23.10.2025 на суму 12 836,16 грн.

Проведення експертизи було оплачено відповідачем, що підтверджується платіжною інструкцією № 426 від 25.11.2025 на суму 12 836,16 грн.

З огляду на результат вирішення справи, витрати, пов`язані із проведенням експертизи, в розмірі 12 836,16 грн, відповідно до частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 123, 126, 127, 129, 240, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрМілТех» про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/5943/25 задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРТ Електронні Технології» (вул.Гончара Олеся, буд.45-В, м.Київ, 01054; ідентифікаційний код 44959002) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрМілТех» (вул.Січових Стрільців, буд.4А, оф.6, м.Київ, 04053; ідентифікаційний код 41997360) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 28 000 (двадцять вісім тисяч) грн 00 коп. та витрати, пов`язані із проведенням експертизи в розмірі 12 836 (дванадцять тисяч вісімсот тридцять шість) грн 16 коп.

3. В іншій частині у задоволенні заяви відмовити.

4. Після набрання додатковим рішенням законної сили видати наказ.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07.04.2026.

Суддя Т.П. Капцова