ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2026 р. м. Київ Справа № 911/1215/23

м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108

Господарський суд Київської області

без виклику (повідомлення) сторін

Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О., розглянув матеріали справи

за позовом Комунального підприємства "Згурівський комбінат комунальних підприємств"

07601, Київська область, Броварський район, селище міського типу Згурівка, вулиця Київська, будинок 12-А,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліське теплове обладнання"

07053, Київська область, Вишгородський район, селище міського типу Красятичі, вулиця Воздвиженська, будинок 10,

про стягнення заборгованості

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява (вх. №1048/23 від 24.04.2023) Комунального підприємства "Згурівський комбінат комунальних підприємств" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліське теплове обладнання" про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю заборгованості у відповідача перед позивачем з відшкодування витрат на утримання нерухомого майна, що ним орендоване за договором оренди майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селища Згурівського району №1 від 01.10.2017.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №911/1215/23, призначено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами та встановлені строки на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №11974/23 від 19.06.2023), в якому також заявлені клопотання про витребування доказів та про закриття провадження у справі в частині позовних вимог.

Відповідно до клопотання про витребування доказів відповідач заявляє про витребування у Комунального підприємства «Згурівський комбінат комунальних підприємств» документів (сертифікатів), що підтверджують останню повірку лічильників електроенергії №8587146 та №8596407.

За клопотанням про закриття провадження у справі відповідач заявляє про закриття провадження у справі в частині стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого питного водопостачання та водовідведення відповідно до договору про надання послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення №74 від 01.10.2017 у розмірі 1976,83 грн та в частині стягнення заборгованості за надані послуги з вивезення побутових відходів відповідно до договору про надання послуг з вивезення побутових відходів №11 від 01.11.2017 у розмірі 219,36 грн, оскільки така заборгованість визнається відповідачем та була ним оплачена після відкриття провадження у справі про що відповідачем додаються відповідні докази (платіжні інструкції).

Через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшла заява (вх. №12381/23 від 26.06.2023) про долучення документів до матеріалів справи.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №12831/23 від 03.07.2023), в якій також заявлено клопотання про зменшення розміру позовних вимог у зв`язку із частковою оплатою відповідачем суми основного боргу.

За результатами розгляду клопотання відповідача про витребування у Комунального підприємства «Згурівський комбінат комунальних підприємств» документів (сертифікатів), що підтверджують останню повірку лічильників електроенергії №8587146 та №8596407 суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини 2 статті 81 Господарського процесуального кодексу України у клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів); 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Згідно з частиною 8 статті 81 Господарського процесуального кодексу України особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

Судом враховано, що відповідно до відзиву відповідач витребовував ці докази у позивача самостійно, а згідно із відповіддю на відзив позивач обгрунтував неможливість їх надання, зокрема, позивач долучив копію листа-відповіді від 23.06.2023 №96 на адвокатський запит адвоката відповідача. У даному листі позивач зазначає, що лічильники електроенергії №8587146 та №8596407 встановлені підприємством у травні 2017 року. Відповідно до наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 №1747 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями», встановлено міжповірочний інтервал для лічильників активної та реактивної електроенергії статичних трифазних (класи точності 0,2S-3,0 i A, B, C) - 6 (10) років. Враховуючи міжповірочний інтервал, що передбачений даним наказом, термін періодичної повірки вищевказаних лічильників від дати встановлення засобів обліку, становить другий квартал 2023 року. Також до відповіді на відзив долучені фотографії лічильників електроенергії №8587146 та №8596407, з яких вбачається, що вони вироблені у 2017 році.

Судом враховані дані твердження щодо спірного у справі періоду правовідносин сторін про те, що у лютому-березні 2022 року, коли виникла спірна заборгованість за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг (електроенергія) орендарю від 01.10.2017, лічильники електроенергії №8587146 та №8596407 не потребували здійснення додаткової повірки після свого встановлення, відтак, і про відсутність доказів, що витребовуються, у зв`язку із тим, що такі документи не складались, що, за своєю суттю, зважаючи на частину 8 статті 81 Господарського процесуального кодексу України, є також вже і результатом задоволення клопотання відповідача про витребування доказів, і підставою для відмови у задоволенні такого клопотання у зв`язку із невідповідністю пункту 3 частини 2 статті 81 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відсутні підстави з яких випливає, що позивач має докази, що витребовуються.

Зважаючи на вищезазначене, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про витребування у Комунального підприємства «Згурівський комбінат комунальних підприємств» документів (сертифікатів), що підтверджують останню повірку лічильників електроенергії №8587146 та №8596407, з одночасним врахуванням того, що письмові пояснення про відсутність такої повірки будуть враховані судом при розгляді справи по суті при встановленні відповідних обставин.

Також судом розглянуті клопотання відповідача про закриття провадження у справі у частині стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого питного водопостачання та водовідведення відповідно до договору про надання послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення №74 від 01.10.2017 у розмірі 1976,83 грн. та в частині стягнення заборгованості за надані послуги з вивезення побутових відходів відповідно до договору про надання послуг з вивезення побутових відходів №11 від 01.11.2017 у розмірі 219,36 грн., у зв`язку із добровільною оплатою відподачем цієї частини спірної у справі заборгованості, що підтверджується наданими суду доказами: щодо 1976,83 грн. - платіжна інструкція №606 від 15.06.2023 та щодо 219,36 грн. - платіжна інструкція №607 від 15.06.2023 та заяву позивача, що міститься у відповіді на відзив, про зменшення розміру позовних вимог на цю ж суму та з цих же підстав.

Зважаючи на те, що відповідно до пункту 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, а судове засідання у справі не проводилось, при цьому, право зменшити розмір позовних вимог є абсолютним правом позивача, який на власний розсуд розпоряджається своїми правами, не залежить від волі інших учасників процесу і суд не зобов`язаний при вирішенні відповідного питання з`ясовувати обставини, які стосуються суті справи або мотивів, у зв`язку з якими така заява подана, окрім цього, суд не наділений повноваженнями відмовити позивачу, який просить не розглядати його позовні вимоги по суті, з урахуванням того, що заяву про зменшення розміру позовних вимог підписано уповноваженою на вчинення такої процесуальної дії від імені позивача особою - начальником Комунального підприємства "Згурівський комбінат комунальних підприємств" Малинкою Сергієм Миколайовичем, повноваження якого підтверджуються наявним у матеріалах справи витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, заява позивача, що міститься у відповіді на відзив, про зменшення розміру позовних вимог підлягає задоволенню, а, відтак, клопотання відповідача про закриття провадження у цій частині, у зв`язку із відсутністю предмету спору, задоволенню не підлягає, оскільки до провадження у даній справі такі вимоги більше не входять.

У зв`язку із розглядом судом клопотання відповідача щодо доказів, що витребовував відповідач на підтвердження своїх заперечень позову та висновки суду про прийняття зменшення розміру позовних вимог, суд дійшов висновку про продовження відповідачу строку на подання заперечень на відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 31.08.2023 продовжено відповідачу строк подання заперечень на відповідь на відзив; клопотання позивача про зменшення розміру позовних вимог (вх. №12831/23 від 03.07.2023) задоволено повністю, призначено здійснювати розгляд справи №911/1215/23 за остаточними позовними вимогами: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліське теплове обладнання» на користь Комунального підприємства «Згурівський комбінат комунальних підприємств» борг у загальній сумі 195318,26 грн., в тому числі: сума заборгованості 164207,35 грн., три відсотки річних в сумі 4664,60 грн; інфляційні втрати в сумі 26446,31 грн; у задоволенні клопотань відповідача, що містяться у відзиві на позов (вх. №11974/23 від 19.06.2023) про закриття провадження у справі в частині стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого питного водопостачання та водовідведення відповідно до Договору про надання послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення №74 від 01.10.2017 у розмірі 1976,83 грн. та про закриття провадження у справі в частині стягнення заборгованості за надані послуги з вивезення побутових відходів відповідно до Договору про надання послуг з вивезення побутових відходів №11 від 01.11.2017 у розмірі 219,36 грн. відмовлено повністю; у задоволенні клопотання відповідача, що міститься у відзиві на позов (вх. №11974/23 від 19.06.2023) про витребування у Комунального підприємства «Згурівський комбінат комунальних підприємств» документів (сертифікатів), підтверджуючих останню повірку лічильників електроенергії №8587146 та №8596407 відмовлено повністю.

У зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписав рішення без його проголошення, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, відповідно до частин 4, 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

За результатами розгляду матеріалів справи, дослідження доказів та оцінки їх у сукупності, суд

встановив:

1. Правовідносини сторін

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Поліське теплове обладнання» як орендарем та Комунальним підприємством «Згурівський комбінат комунальних підприємств» як орендодавцем укладений договір оренди майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селища Згурівського району від 01.10.2017 №1, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування частину нежитлового приміщення площею 30 кв.м, що є об`єктом спільної власності територіальних громад сіл, селища Згурівського району, яке розташоване за адресою: смт Згурівка, вул. Київська, 12-А, на першому поверсі нежитлової будівлі та перебуває в оперативному управлінні на балансі Комунального підприємства «Згурівський комбінат комунальних підприємств» (балансоутримувач).

Відповідно до наданого до матеріалів справи акту передачі-приймання індивідуально визначеного (нерухомого та іншого) майна, спільної власності територіальних громад сіл, селища Згурівського району від 01.10.2017 №1, що підписаний уповноваженими представниками (керівниками) обох сторін та скріплений відбитками їх печаток, підтверджується фактична передача майна за договором оренди від 01.10.2017 №1 в оренду від позивача до відповідача.

Додатковою угодою до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого та іншого) майна, що належить до комунальної власності №1 від 01 жовтня 2017 року від 01.10.2020 до договору оренди внесені зміни, зокрема збільшений розмір нежитлового приміщення, що передається в оренду та продовжено дію договору оренди до 31.08.2023.

Пунктом 5.1.6. договору оренди майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селища Згурівського району від 01.10.2017 №1 сторонами погоджено, що орендар зобов`язується сплачувати фактичні витрати за користування електроенергією, іншими комунальними послугами, у разі, якщо комунальні послуги сплачує орендодавець та укласти договір з орендодавцем про відшкодування витрат орендодавця.

На виконання вказаних домовленостей за договором оренди, між сторонами укладені такі договори.

01.10.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Поліське теплове обладнання» як споживачем та Комунальним підприємством «Згурівський комбінат комунальних підприємств» як виконавцем укладено договір №74 про надання послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення, за яким відповідно до позовної заяви заявлена заборгованість відповідача з оплати послуг у розмірі 1976,83 грн, на яку нараховані 56,06 грн 3 % річних та 314,18 грн інфляційних втрат.

01.11.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Поліське теплове обладнання» як споживачем та Комунальним підприємством «Згурівський комбінат комунальних підприємств» як виконавцем укладено договір №11 про надання послуг з вивезення побутових відходів, за яким відповідно до позовної заяви заявлена заборгованість відповідача з оплати послуг у розмірі 219,36 грн, на яку нараховані 6,22 грн 3 % річних та 34,86 грн інфляційних втрат.

Основна заборгованість за вищевказаними договорами визнана відповідачем у відзиві та сплачена після відкриття провадження у справі, що підтверджується наданими суду платіжними інструкціями №606 від 15.06.2023 та №607 від 15.06.2023 і сплата визнається позивачем, у зв`язку з чим, позивач зменшив розмір позовних вимог на цю суму основного боргу, що прийняте судом ухвалою від 31.08.2023.

Також 01.10.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Поліське теплове обладнання» як споживачем та Комунальним підприємством «Згурівський комбінат комунальних підприємств» як виконавцем укладено договір №1 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг (електроенергія) орендарю.

Відповідно до пункту 2.2.3. цього Договору, виконавець зобов`язувався надати послуги, а споживач зобов`язувався своєчасно оплачувати рахунки за комунальні послуги (електроенергія) протягом 3 днів після їх отримання, але не пізніше 25 числа кожного місяця. Виконавець має право вимагати від споживача своєчасного отримання відшкодування витрат за надані послуги згідно з договором.

2. Аргументи позивача

Позивач стверджує, що відповідач взяті на себе зобов`язання за спірними договорами не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість зі сплати комунальних платежів у розмірі 195318,26 грн.

У зв`язку із чим позивач також нарахував відповідачу три відсотки річних в сумі 4664,60 грн та інфляційні втрати в сумі 26446,31 грн.

3. Аргументи відповідача

Остаточні позовні вимоги відповідач повністю заперечує та вважає їх необґрунтованими і таким, що не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Поліське теплове обладнання" зазначає, що воно не погоджується з нарахованою сумою заборгованості за послуги з постачання електроенергії відповідно до договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг (електроенергія) орендарю від 01.10.2017 з таких підстав.

Частина приміщення площею 30 кв. м використовується для розміщення теплогенеруючого обладання для виробництва, постачання та транспортування теплової енергії споживачам.

Заборгованість з оплати послуг з постачання електроенергії виникла під час повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України, а саме: в лютому та березні 2022 року.

У цей період відповідач не мав можливості забезпечити теплогенеруюче обладнання необхідною кількістю палива для виробництва теплової енергії, у зв`язку із чим був вимушений зупинити теплопостачання і тимчасово закрити роботу підприємства, так в орендованому приміщенні в той період нікого не було, а тому електроенергією відповідач не користувався.

Також відповідач зазначає, що отримав претензію від позивача від 07.06.2022 з актами передачі приймання виконаних робіт/послуг №228 від 28.02.2022 та №283 від 31.03.2022, на яку ним була надана письмова відповідь вих.№157/477 від 16.07.2022, відповідно до якої він відмовився підписувати вказані акти.

Окрім того, відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на форс-мажорні обставини, у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, відповідач не мав можливості забезпечити теплогенеруюче обладання необхідною кількістю палива для виробництва теплової енергії і як результат, був вимушений зупинити теплопостачання і тимчасово закрити роботу підприємства.

Відповідач зазначає, що введення воєнного стану на території України з 24.02.2022 і визнання Торгово-промисловою палатою України війської агресії Російської Федерації проти України форс-мажорною обставиною, звільняє його від відповідальності за порушення договору.

Отже, на думку відповідача, позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

4. Норми права, що підлягають застосуванню

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, в силу статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною першою статті 903 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

5. Фактичні обставини, встановлені судом, докази, що прийняті та відхилені судом, мотиви прийняття або відхилення кожного доказу та аргументу, викладеного сторонами у матеріалах справи та висновки суду за результатами розгляду справи

За результатом дослідження матеріалів справи, доказів, що надані сторонами, надання їм належної правової оцінки відповідно до вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов таких висновків.

Як встановлено судом, між сторонами виникли господарські правовідносини на підставі договору оренди майна та укладених на його виконання договорів про надання комунальних послуг, зокрема договору №74 від 01.10.2017 про надання послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення та договору №11 від 01.11.2017 про надання послуг з вивезення побутових відходів.

Зі змісту зазначених договорів вбачається, що відповідач як споживач зобов`язався оплачувати фактично спожиті послуги у визначені договором строки та на умовах, погоджених сторонами.

Судом встановлено, що позивачем за вказаними договорами надавались відповідачу відповідні послуги, що підтверджується наявними у матеріалах справи первинними документами, зокрема, актами наданих послуг, що підписані відповідачем без зауважень, рахунками-фактурами, розрахунками та листуванням сторін, які відповідачем не спростовані, заборгованість за цими договорами не заперечена відповідачем та сплачена після відкриття провадження у справі.

Відповідно до пункту 4.4. договору №74 від 01.10.2017 про надання послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення встановлена дата закінчення розрахункового періоду - до 20 числа поточного місяця.

Згідно з пунктами 12., 13. договору №11 від 01.11.2017 про надання послуг з вивезення побутових відходів розрахунковим періодом є календарний місяць; у разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше ніж до 20 числа періоду, що настає за розрахунковим.

Враховуючи вказані у договорах строки оплати послуг та приписи статті 625 Цивільного кодексу України, позивач правомірно заявив вимоги про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, які є наслідком прострочення виконання грошового зобов`язання, на заборгованість за цими договорами, яку відповідач сплатив вже після відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За своєю правовою природою інфляційні втрати та три відсотки річних є способами захисту майнового права кредитора, спрямованими на відновлення його майнового становища у зв`язку зі знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсацію втрат від користування боржником чужими грошовими коштами.

Зазначені нарахування є законодавчо визначеними наслідками прострочення виконання грошового зобов`язання та не є штрафними санкціями, а відтак підлягають стягненню незалежно від наявності вини боржника.

Факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання судом встановлено, доказів належного та своєчасного виконання такого зобов`язання відповідачем не надано.

Судом перевірений наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних та встановлено, що він здійснений відповідно до вимог чинного законодавства та вищевказаних строків оплати послуг, визначені позивачем періоди нарахування 3 % річних з 21.04.2022 по 01.04.2023 та інфляційних втрат з травня 2022 року по березень 2023 року відповідають обставинам справи, за розрахунком суду арифметично встановлені більші суми, ніж визначені позивачем, відтак, з урахуванням меж позовних вимог, позовні вимоги про стягнення 3 % річних у розмірі 56,06 грн та інфляційних втрат у розмірі 314,18 грн за договором №74 від 01.10.2017 про надання послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення та 3 % річних у розмірі 6,22 грн та інфляційних втрат у розмірі 34,86 грн за договором №11 від 01.11.2017 про надання послуг з вивезення побутових відходів є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю у заявлених позивачем розмірах.

Стосовно позовних вимог про стягнення заборгованості за договором №1 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг (електроенергія) орендарю, судом враховане таке.

Відповідно до пункту 2.2.3. цього Договору, виконавець зобов`язувався надати послуги, а споживач зобов`язувався своєчасно оплачувати рахунки за комунальні послуги (електроенергія) протягом 3 днів після їх отримання, але не пізніше 25 числа кожного місяця. Виконавець має право вимагати від споживача своєчасного отримання відшкодування витрат за надані послуги згідно з договором.

За цим договором позивачем заявлена заборгованість за лютий та березень 2022 року.

Відповідно до пункту 2.3. договору послуги за електропостачання розраховуються відповідно до споживчої потужності електронагрівальних та електроосвітлювальних приладів, що знаходяться в орендованому приміщенні, а також на підставі фактичних показів приладу обліку, встановленого в орендованому приміщенні.

Позивачем до матеріалів справи на підтвердження надання спірних послуг заявленого обсягу надані копії актів передачі-приймання виконаних робіт/послуг № 283 від 31.03.2022 щодо відшкодування за електроенергію (комунальні послуги) за березень 2022 року на загальну вартість 70775,04 грн, з ПДВ та № 228 від 28.02.2022 щодо відшкодування за електроенергію (комунальні послуги) за лютий 2022 року на загальну вартість 93432,31 грн, з ПДВ, які підписані з боку обох сторін та скріплені відбитками їх печаток.

Відповідачем підписання цих актів заперечується, проте, без надання суду належних доказів, зокрема, належними доказами на підтвердження доводів про підробку підпису уповноваженої особи та печатки відповідача є висновки експертів за результатом проведення судових почеркознавчої експертизи та технічної експертизи документів, натомість, відповідачем таких висновків до матеріалів справи не надано, суду клопотання про проведення судових експертиз не заявлялось.

Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно він не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Верховний Суд зазначив, що стандарт доказування "вірогідність доказів", на відмінну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зміст цієї статті свідчить, що нею на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. Верховний Суд застосував судову практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи є вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Також суд враховує, що листування відповідача, в якому ним зазначені недоліки спірних актів, яке датоване липнем та вереснем 2022 року, не може спростувати підписання спірних актів, які датовані лютим та березнем 2022 року, а також бути врахованим як належне подання споживачем зауважень до спірних послуг.

Крім того, доводи відповідача щодо відмови від підписання актів приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) суд оцінює критично, оскільки така відмова сама по собі не свідчить про ненадання послуг або їх неналежну якість, а також не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату фактично отриманих послуг.

При цьому, відповідачем не надано жодних належних доказів на підтвердження обставин ненадання послуг, їх невикористання або невідповідності умовам договору.

Стосовно доводів відповідача щодо відсутності повірки приладів обліку судом враховані доводи і докази, що надані позивачем з цього питання, які не заперечені і не спростовані відповідачем.

Позивач зазначає, що лічильники електроенергії №8587146 та №8596407 встановлені підприємством у травні 2017 року. Відповідно до наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 №1747 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями», встановлено міжповірочний інтервал для лічильників активної та реактивної електроенергії статичних трифазних (класи точності 0,2S-3,0 i A, B, C) - 6 (10) років. Враховуючи міжповірочний інтервал, що передбачений даним наказом, термін періодичної повірки вищевказаних лічильників від дати встановлення засобів обліку, становить другий квартал 2023 року.

Позивачем до матеріалів справи долучені фотографії лічильників електроенергії №8587146 та №8596407, з яких вбачається, що вони вироблені у 2017 році, відповідач цього не заперечив.

Судом враховані такі твердження щодо спірного у справі періоду правовідносин сторін про те, що у лютому-березні 2022 року, коли виникла спірна заборгованість за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг (електроенергія) орендарю від 01.10.2017, лічильники електроенергії №8587146 та №8596407 не потребували здійснення додаткової повірки після свого встановлення.

Щодо посилань відповідача на форс-мажорні обставини, пов`язані із введенням воєнного стану та збройною агресією Російської Федерації проти України, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України, особа звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо доведе, що таке порушення сталося внаслідок дії непереборної сили. Водночас, за усталеною судовою практикою, наявність форс-мажорних обставин не звільняє боржника від обов`язку виконання грошового зобов`язання, а лише може бути підставою для звільнення від відповідальності за його порушення.

Крім того, відповідачем не доведено існування причинно-наслідкового зв`язку між зазначеними обставинами та неможливістю виконання саме грошового зобов`язання перед позивачем.

Загальний лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 щодо засвідчення форс-мажору через військову агресію не є беззаперечним доказом неможливості виконання конкретного договору, для звільнення від відповідальності необхідно отримати персональний сертифікат торгово-промислової палати та довести причинно-наслідковий зв`язок між введенням воєнного стану і неможливістю виконання зобов`язання.

Також відповідно до пункту 5.3. договору щодо форс-мажорних обставин передбачено, що сторона, для якої створилася неможливість виконання зобов`язань за цим договором повинна в термін не більше 5 днів письмово сповістити іншу сторону про початок і припинення форс-мажорних обставин.

Відповідачем не надано суду доказів такого повідомлення позивача про форс-мажорні обставини, відтак, за умовами договору між сторонами відповідач втратив право на них посилатись.

Станом на час розгляду справи, заборгованість відповідача у повному обсязі не погашена, доказів її сплати суду не надано.

Оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем порушені взяті на себе договірні зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати наданих послуг, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Інші доводи та докази сторін оцінені судом у сукупності з вищевикладеними та не наводяться у рішенні суду, позаяк не спростовують вказаних у рішенні висновків суду та не покладені судом в його основу.

Також, враховуючи приписи статті 625 Цивільного кодексу України, позивач правомірно заявив вимоги про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, які є наслідком прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначені нарахування є законодавчо визначеними наслідками прострочення виконання грошового зобов`язання та не є штрафними санкціями, а, відтак, підлягають стягненню незалежно від наявності вини боржника.

Факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання судом встановлений, доказів належного та своєчасного виконання такого зобов`язання відповідачем не надано.

Судом перевірений наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних та встановлено, що він здійснений відповідно до вимог чинного законодавства та вищевказаних строків оплати послуг, визначені позивачем періоди нарахування 3 % річних з 25.04.2022 по 01.04.2023 та інфляційних втрат з травня 2022 року по березень 2023 року відповідають обставинам справи, за розрахунком суду арифметично встановлені більші суми, ніж визначені позивачем, відтак, з урахуванням меж позовних вимог, позовні вимоги про стягнення 3 % річних у розмірі 4602,30 грн та інфляційних втрат у розмірі 26097,27 грн за договором №1 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг (електроенергія) орендарю є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю у заявлених позивачем розмірах.

Одночасно судом враховано, що відповідно до змісту позову, позивач зазначає окремо суми позовних вимог за кожним договором, зокрема, про стягнення 3 % річних, а також вказує, що їх розмір визначається за доданими до позову розрахунками, натомість, за прохальною частиною позовної заяви 3 % річних заявлені до стягнення однією сумою 4664,60 грн, відтак, судом перевірені вказані у позові суми та їх розрахунки та встановлена їх правильність, натомість, сума заявлених до стягнення 3 % річних, що підлягають задоволенню у повному обсязі за кожним із договорів, не складає 4664,60 грн, загального розміру, що заявлений до стягнення за прохальною частиною позовної заяви, правильною сумою є 4664,58 грн.

З огляду на вказане, позовна вимога про стягнення 3 % річних підлягає частковому задоволенню у розмірі 4664,58 грн.

6. Результати розгляду справи

6.1. Згідно із статтею 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із статтею 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування; питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У справі "Руїс Торіха проти Іспанії", Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суди мають також враховувати практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у справах "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006), Трофимчук проти України (рішення від 28.10.2010), де Суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Водночас, Верховний Суд зазначає, що такий висновок Європейського суду з прав людини звільняє суди від обов`язку надавати детальну відповідь на кожен аргумент скаржника, проте не свідчить про можливість взагалі ігнорувати доводи чи докази, на які посилаються сторони у справі (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.01.2019 у справі № 910/7054/18 та від 12.02.2019 у справі № 911/1694/18).

6.2. Оцінюючи подані учасниками судового процесу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи у їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

7. Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З огляду на висновки суду про те, що спір виник через неправильні дії відповідача, а також те, що зменшення розміру позовних вимог позивачем заявлене у зв`язку із частковою сплатою відповідачем спірної заборгованості після відкриття провадження у справі, судовий збір, який позивач сплатив за подання позову у розмірі 2962,72 грн - підлягає покладенню на відповідача повністю.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-79, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов (вх. №1048/23 від 24.04.2023) Комунального підприємства "Згурівський комбінат комунальних підприємств" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліське теплове обладнання" про стягнення заборгованості задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліське теплове обладнання" (07053, Київська область, Вишгородський район, селище міського типу Красятичі, вулиця Воздвиженська, будинок 10, ) на користь Комунального підприємства "Згурівський комбінат комунальних підприємств" (07601, Київська область, Броварський район, селище міського типу Згурівка, вулиця Київська, будинок 12-А, ) суму заборгованості у розмірі 164207,35 грн (сто шістдесят чотири тисячі двісті сім гривень тридцять п`ять копійок), 3 % річних у розмірі 4664,58 грн (чотири тисячі шістсот шістдесят чотири гривні п`ятдесят вісім копійок), інфляційні втрати у розмірі 26446,31 грн (двадцять шість тисяч чотириста сорок шість гривень тридцять одна копійка) та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2962,72 грн (дві тисячі дев`ятсот шістдесят дві гривні сімдесят дві копійки).

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 06.04.2026.

Суддя С.О. Саванчук