ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.04.2026 м. Івано-ФранківськСправа № 909/104/26

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Горпинюка І.Є. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін справу № 909/104/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" до Івано-Франківського апеляційного суду про стягнення 37 133,25 грн.

Суть спору.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" засобами підсистеми ЄСІТС "Електронний суд" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Івано-Франківського апеляційного суду про стягнення 37 133,25 грн, з яких: 13 677,85 грн - основний борг, 20 231,33 грн - пеня, 2007,18 грн - три проценти річних, 1216,89 грн - інфляційні втрати.

Стислий виклад позиції позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 08-8157/24-БО-Т постачання природного газу від 24 грудня 2024 року.

За неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань в частині оплати вартості поставленого газу, позивач нарахував пеню, три проценти річних та інфляційні втрати.

Позивач зазначає, що часткова сплата вартості поставленого газу не звільняє боржника від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.

У відповіді на відзив позивач визнає, що після звернення із зазначеним позовом до суду відповідач направив йому лист від 02.02.2026 № 09-05/12/2026 з проханням зарахувати 13 677,85 грн переплати, що обліковується за договором від 24.10.2025 № 08-11157/25-БО-Т у рахунок спірної заборгованості, тобто після звернення до суду відповідач погасив суму основного боргу.

Позивач наполягає на своїх вимогах про стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, вказує, що оплату за переданий природний газ у березні-квітні 2025 року відповідач здійснив з порушенням строків, що підтверджується матеріалами справи, погашення основного боргу відбулось уже після звернення позивача до суду. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Стислий виклад заперечень відповідача.

Відповідач у поданому до суду відзиві зазначив, що позов не визнає та заперечує проти стягнення коштів, в тому числі і в частині стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат. Вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що суперечать принципам справедливості та добросовісності. Відповідач зауважив, що як добросовісний споживач здійснив оплату за спожитий газ у розмірі 1 128 390,12 грн, що становить майже 98,8% від загальної вартості спожитого природного газу. Незначна заборгованість за останній місяць постачання квітень 2025 року пов`язана з перевищенням фактичних обсягів споживання над плановими показниками в опалювальний сезон.

У відповідача періодично виникали переплати у відносинах споживачем по інших договорах, які зараховані в оплату по договору, щодо виконання якого виник спір. Листом від 02.02.2026 позивача повідомлено про наявність переплати за діючим договором № 08-11157/25-БО-Т від 24.10.2025 у розмірі 45 029,26 грн та висловлено прохання про зарахування її у залишок заборгованості 13 677,85 грн, яка є предметом спору. Позивач замість проведення взаємозаліку, який є звичною практикою в господарському обороті звернувся до суду з вимогами про стягнення не лише основного боргу, але й пені, 3% річних та інфляційних втрат. Така поведінка свідчить про штучне створення підстав для нарахування штрафних санкцій бюджетній установі, є недобросовісною, має ознаки зловживання процесуальними правами з метою безпідставного збагачення за рахунок бюджетних коштів.

Нарахування пені в сумі що становить майже 150% від суми боргу є очевидно неспівмірним, розмір штрафних санкцій значно перевищує наслідки порушення зобов`язання, перетворює цей інструмент із засобу забезпечення виконання зобов`язання на інструмент невиправданих доходів кредитором. У цих доводах відповідач покликається на судову практику Верховного Суду щодо зменшення пені.

Відповідач наполягає, що грошові кошти фактично перебували у розпорядженні позивача, а тому він не зазначав знецінення грошових коштів, стягнення цих сум призведе до подвійного збагачення позивача.

Відповідач є бюджетною установою, залежить від бюджетних асигнувань, в умовах воєнного стану проходження платежів через органи казначейства ускладнене та підпорядковане пріоритетності видатків на оборону, що об`єктивно унеможливило миттєву оплату і не залежало від волі відповідача.

З наведених підстав, в задоволенні позовних вимог просить відмовити, оскільки вважає їх необґрунтованими, неспівмірними наслідкам порушення зобов`язання та такими, що виникли внаслідок недобросовісної поведінки позивача.

Процесуальні дії у справі, вирішення заяв та клопотань.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Івано-Франківської області від 29.01.2026 для розгляду справи № 909/104/26 визначено суддю Малєєву О.В.

Згідно з ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 02.02.2026, суд задовольнив заяву про самовідвід судді Малєєвої О.В., що унеможливлює розгляд суддею справи № 909/104/26.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Івано-Франківської області від 02.02.2026 для розгляду справи № 909/104/26 визначено суддю Горпинюка І.Є.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області (суддя Горпинюк І.Є.) від 09.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 909/104/26; відповідно до приписів ст. 252 ГПК України, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; встановив сторонам строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечення та повідомив, що останні мають право у разі наявності заперечень проти розгляду справи без повідомлення (виклику) сторін, подати суду відповідне обґрунтоване клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін: відповідач - в строк для подання відзиву; позивач протягом 5 (п`яти) днів з дня отримання відзиву.

Копію ухвали від 09.02.2026 про відкриття провадження у справі суд надіслав сторонам відповідно до вимог ст. 120 ГПК України.

Згідно з довідками про доставку електронного листа, копія зазначеної вище ухвали доставлена до електронних кабінетів позивача, представника позивача та відповідача 09.02.2026 о 13:40.

19.02.2026 засобами підсистеми Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи "Електронний суд" відповідач подав відзив на позовну заяву.

24.02.2026 засобами підсистеми Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи "Електронний суд" позивач подав відповідь на відзив.

Враховуючи те, що клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило та з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом. Оцінка доказів. Норми права, які застосував суд, та інші мотиви ухваленого рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши відповідно до приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України в сукупності всі докази, які мають значення для вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд встановив таке.

24 грудня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (далі також позивач, постачальник) та Івано-Франківським апеляційним судом (далі також - відповідач, споживач) укладено договір № 08-8157/24-БО-Т постачання природного газу " (далі також договір) (а.с.13-18).

Споживач згідно з умовами договору ідентифікується на ринку природного газу за ЕІС-кодом: 56XS000167A1G00R.

Відповідно до пункту 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити споживачу природний газ (далі - газ) за ДК 021:2015 код 09120000-6 "Газове паливо" (природний газ), а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Згідно з пунктом 2.1. договору постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу з 01 січня 2025 року по 15 квітня 2025 року, в кількості 60,00000 тис. куб.м з розбивкою замовленого обсягу по місяцях.

Загальний обсяг природного газу, замовлений споживачем за цим договором, складається з сум загальних обсягів природного газу, замовлених споживачем на всі розрахункові періоди протягом строку дії договору (п.п. 2.1.1.).

За умовами пункту 2.4. договору перегляд та коригування замовлених споживачем обсягів природного газу за цим договором може відбуватися шляхом підписання сторонами додаткової угоди, в тому числі протягом відповідного розрахункового періоду.

Споживач зобов`язується самостійно контролювати обсяги використання природного газу і своєчасно обмежувати (припиняти) використання природного газу у разі перевищення замовлених обсягів або своєчасно (до кінця відповідного розрахункового періоду) надавати постачальнику для оформлення відповідну додаткову угоду на коригування замовлених обсягів за цим договором.

В будь-якому випадку, обсяг, визначений в акті приймання-передачі природного газу, оформленого відповідно до пункту 3.5. цього договору, вважається фактично використаним за цим договором обсягом природного газу.

Пунктом 3.5. договору сторони визначили, що приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до пункту 3.5.1. договору споживач зобов`язується надати постачальнику не пізніше 5-го (п`ятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, завірену належним чином копію відповідного акту надання послуг з розподілу/транспортування газу за такий період, що складений між Оператором(ами) ГРМ та/або Оператором ГТС та споживачем, на підставі даних комерційного вузла обліку споживача, відповідно до вимог Кодексу ГТС/Кодексу ГРМ.

Згідно з пунктом 3.5.2. договору, на підставі отриманих від споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС постачальник готує та надає споживачу два примірники акта приймання-передачі за відповідний розрахунковий період (далі також - акт), підписані уповноваженим представником постачальника.

За умовами пункту 3.5.3. договору споживач протягом 2-х (двох) робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання.

Пунктом 4.1. договору визначено, що ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється наступним чином: ціна природного газу за 1000 куб. м газу без ПДВ - 13 658,33 грн., крім того податок на додану вартість за ставкою 20%, ціна природного газу за 1000 куб. м з ПДВ -16 390,00 грн; крім того тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи - 124,16 грн. без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом - 136,576 грн., крім того ПДВ 20% - 27,315 грн., всього з ПДВ - 163,89 грн. за 1000 куб. м.

Всього ціна газу за 1000 куб. м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед, становить 16 553,89 грн.

Згідно з пунктом 4.3 договору загальна вартість цього договору на дату укладання становить 827 694,50 грн, крім того ПДВ 165 538,90 грн, разом з ПДВ 993 233,40 грн.

Пунктом 5.1. договору визначено, що оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період (місяць) здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку:

- 70% вартості фактично переданого відповідно до акта приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу;

- остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акта приймання-передачі природний газ здійснюється споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період.

У разі відсутності акта приймання-передачі, фактична вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 пункту 3.5 цього договору.

Споживач має право здійснити оплату та/або передоплату за природний газ протягом періоду поставки або до початку розрахункового періоду.

Згідно з пунктом 5.2. договору сторони погоджуються, що під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим. Зміна споживачем призначення платежу здійснюється виключно листом, який надається постачальнику, але в будь - якому випадку не пізніше 10 календарних діб з дня надходження відповідних коштів на рахунок постачальника.

За умовами пункту 5.3. договору оплата за природний газ здійснюється споживачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений в розділі 14 цього договору.

Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 5.1 цього договору.

Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови оплати споживачем 100% вартості природного газу, замовленого на попередній розрахунковий період, та 100% оплати вартості фактично переданого природного газу у попередні розрахункові періоди.

На виконання умов Договору, постачальник у період з січня 2025 по квітень 2025 здійснив постачання природного газу споживачу на загальну суму 1 142 067,97 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи актами приймання-передачі природного газу відповідачу, а саме: актом приймання-передачі природного газу від 12.02.2025 на загальну суму 354 422,52 грн; актом приймання-передачі природного газу від 19.03.2025 на загальну суму 379 131,58 грн; актом приймання-передачі природного газу від 11.04.2025 на загальну суму 281 079,31 грн; актом приймання-передачі природного газу від 12.05.2025 на загальну суму 127 434,56 грн.

Зазначені акти надіслані на офіційну адресу електронної пошти відповідача, однак за січень, березень та квітень 2025 року відповідач Акти не повернув. В той же час, письмової відмови від їх підписання, передбаченої п.3.3.3 Договору на адресу позивача також не надходило. Відповідач факту споживання вказаних об`ємів природного газу, не заперечував правильності відомостей, вказаних в актах приймання-передачі природного газу.

Також, на підтвердження факту постачання відповідачу природного газу ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" надано суду відомості з інформаційної платформи оператора ГТС щодо споживача за період з 01.12.2025 по 15.04.2025, надані листом ТОВ "Оператор ГТС України" від 31.12.2025 у відповідь на адвокатський запит представника позивача (а.с 29-33).

Отже, загальна вартість поставленого відповідачу за умовами Договору природного газу складає 1 142 067,97 грн, а об`єм 66,97325 тис. куб. м.

За спожитий природний газ відповідач в період з 06.02.2025 по 23.12.2025 оплатив грошовими коштами загалом 1 079 557,47 грн у такі строки: 205 565,07 грн 28.02.2025; 148 857,45 грн 02.03.2025; 102 527,64 грн 21.03.2025; 276 603,94 грн 21.03.2025; 109 065,32 грн 06.06.2025; 150 613,98 грн 06.06.2025; 86 324,07 грн 23.12.2025.

Крім того, листами від 05.02.2025 № 09-05/20/2025 та від 26.08.2025 № 09-05/__2025, відповідач просив зарахувати в оплату по Договору переплати по інших договорах в розмірі 41 764,13 грн та 7 068,52 грн відповідно. Зазначені переплати позивач згідно з листами відповідача зарахував в оплату по Договору.

Отже, на час подання позовної заяви вартість оплаченого природного газу становила 1 128 390,12 грн, відповідно сума боргу 13 677,85 грн.

02.02.2026 (після звернення позивача до суду з цим позовом) Івано-Франківський апеляційний суд направив на адресу ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" лист з проханням зарахувати переплату в сумі 13 677,85 грн, що обліковується за іншим діючим договором, а саме № 08-11157/25-БО-Т від 24.10.2025 у рахунок погашення заборгованості за спірним договором (а.с. 61).

Як підтверджується відповіддю на відзив та доданим до неї розрахунком суми основного боргу, позивач 03.02.2026 зарахував переплату за договором № 08-11157/25-БО-Т від 24.10.2025 у погашення боргу в сумі 13 677,85 грн, стягнення якого є предметом спору, та підтвердив погашення основного боргу.

Згідно з пунктом 7.1. договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

Пунктом 7.2. договору визначено, що у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

За змістом абзацу першого пункту 13.1. договору, даний договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підписів печаткою (за наявності) та діє в частині постачання газу до "15" квітня 2025 року (включно), а в частині розрахунків - до повного їх виконання. Продовження або припинення договору можливе за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до договору.

Договір підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками сторін, обставина укладення договору сторонами визнається.

За розрахунком позивача, доданим до позовної заяви (а.с. 9,11) борг відповідача на момент звернення до суду становив 13 677,85 грн, крім того оплату за березень та квітень 2025 року відповідач провів з порушенням визначених в договорі строків, у зв`язку з чим за у позивач нарахував до стягнення на підставі п. 7.2. Договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України 20 231,33 грн пені, 2007,18 грн 3% річних та 1 216,89 грн інфляційних втрат.

Як уже було зазначено вище, після звернення позивача до суду та відкриття провадження у справі № 909/104/26 відповідач листом від 02.02.2026 звернувся до позивача з проханням зарахувати переплату в сумі 13 677,85 грн, що обліковується за іншим діючим договором, а саме № 08-11157/25-БО-Т від 24.10.2025, у рахунок погашення заборгованості за спірним договором.

З наявної у матеріалах справи відповіді на відзив, вбачається факт зарахування позивачем 03.02.2026 суми основного боргу в розмірі 13 677,85 грн. Оновлений розрахунок основного боргу наявний в матеріалах справи ( а.с. 71).

Виходячи з встановлених обставин, суд при вирішенні спору застосовує норми права, які регулюють правовідносини сторін.

Оскільки, спірні правовідносини сторін виникли із договору постачання природного газу № 08-8157/24-БО-Т від 24.12.2024, вимоги позивача витікають із прав і обов`язків сторін за цим договором.

За правовою природою ці правовідносини віднесені до договірних зобов`язань постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу - параграфом 5 глави 54 ЦК України, загальні положення правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір розділами І і ІІ книги 5 ЦК України. Також перебувають у сфері регулювання Закону України «Про ринок природного газу», Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП України № 2493 від 30.09.2015 (Кодекс ГТС), Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП України № 2494 від 30.09.2015 (Кодекс ГРС), Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП України № 2496 від 30.09.2015 (далі-Правила).

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

За змістом з ст.ст. 11, 15, 16 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, припинення правовідношення, відшкодування збитків та іншим способом відшкодування майнової шкоди або іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом положень ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 3 ст. 510 ЦК України, якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 265 ГК України). Вказане положення кореспондується з приписами ст. 712 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За ч. 1 статті 12 Закону України "Про ринок природного газу", постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 13 Закону України "Про ринок природного газу", споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

У разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно із законом (ч. 3 статті 13 Закону України "Про ринок природного газу").

Із матеріалів справи вбачається, що сторонами укладено договір постачання природного газу № 08-8157/24-БО-Т від 24.12.2024, який ними виконувався. Позивач на виконання вищевказаного договору у період з 01 січня по 15 квітня 2025 року (включно) поставив відповідачу природний газ на загальну суму 1 142 067,97 грн, який відповідач отримав без зауважень, однак, оплатив частково у сумі 1 128 390,12 грн до звернення позивача з позовом до суду, спожитий у березні та квітні 2025 року природний газ оплачував з простроченням визначених договором строків, та решту боргу у сумі 13 677,85 грн після звернення позивача з позовом до суду - шляхом проведення відповідного зарахування

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З урахуванням даної норми процесуального закону провадження у справі в частині стягнення 13 677,85 грн основного боргу підлягає закриттю за відсутністю предмета спору.

Водночас закриття провадження у справі в зазначеній частині не перешкоджає розгляду інших позовних вимог, які залишаються неврегульованими між сторонами, зокрема щодо стягнення решти суми основного боргу та нарахованих штрафних санкцій, 3 % річних та інфляційних втрат.

Щодо заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

У зв`язку з простроченням сплати основного грошового зобов`язання, позивачем також заявлено до стягнення з відповідача, на підставі п. 7.2. Договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України, три проценти річних від простроченої суми в розмірі 2007,18 грн та інфляційні втрати в розмірі 1216,89 грн.

Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова КГС ВС від 14.01.2020 року № 924/532/19).

Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Враховуючи встановлене судом прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, нараховані позивачем до стягнення 3% річних та інфляційні втрати відповідають вимогам договору, чинного законодавства та заявлені правомірно.

Щодо заперечень відповідача проти задоволення позову, в тому числі і в частині трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд звертає увагу, що визначене частиною 2 статті 625 ЦК України право стягнення 3% річних та інфляційних втрат є мінімальною гарантією, що надає кредитору можливість захистити свій майновий інтерес, позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).

Подібні висновки, викладено у постановах Верховного Суду від 05.10.2023 у справі №904/4334/22, від 23.11.2023 у справі № 917/991/22, від 01.10.2024 у справі №910/18091/23, від 24.01.2024 у справі № 917/991/22.

У постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24 Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому зменшення судом процентів річних можливе лише до такого розміру, тобто не менше ніж три проценти річних. Відтак розмір процентів річних, який становить законодавчо встановлений розмір трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом (пункти 117-118).

Також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24 зазначено, що інфляційні втрати не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, вони, як уже зазначалося, входять до складу грошового зобов`язання і є способом захисту майнового права та інтересу. Тому, на відміну від процентів річних, суд не може зменшити розмір інфляційних втрат (пункт 125).

Враховуючи, що 3 % річних та інфляційні втрати передбачені статтею 625 ЦК України не є штрафними санкціями, входять до складу грошового зобов`язання, носять компенсаційний характер та відсутні правові підстави для відмови у їх стягненні.

Необґрунтованими є заперечення відповідача проти стягнення 3% річних та інфляційних втрат з покликанням на фактичне знаходження у позивача грошових коштів. Проценти річні позивач нарахував за період з 16.05.2025 по 23.12.2025, а інфляційні втрати за період липня-грудня 2025 року виходячи з фактичної заборгованості за договором у визначені періоди. Матеріалами справи підтверджується, що заборгованість за березень 2025 року в сумі 239 315,18 грн (останнім днем оплати за умовами договору було 15.05.2025), відповідач погасив лише 06.06.2025, відповідно в період 16.04.2025-05.06.2025 позивач правомірно нарахував три проценти річних. Заборгованість за квітень 2025 року (останнім днем оплати за умовами договору було 16.06.2025, так як 15.06.2025 - вихідний день) відповідач погашував частинами: 7068,52 грн 26.08.2025, 86 324,07 грн 23.12.2025, а 13 677,85 грн 02.02.2026, відповідно в період 17.06.2025 - 22.12.2025 позивач теж правомірно нарахував три проценти річних та інфляційні втрати за липень-грудень 2025 року. Відповідно, за вказані періоди заборгованості правомірно нараховані три проценти річних та інфляційні втрати. Щодо погашення останньої суми боргу 13 677,85 грн у спосіб зарахування переплати за договором № 08-11157/25-БО-Т від 24.10.2025, то враховуючи дату укладення цього договору - 24.10.2025, неспроможними є доводи відповідача про фактичне перебування у позивача коштів у весь період існування заборгованості. Крім того, наявність переплати за одним зобов`язанням не звільняє сторону від відповідальності за прострочення виконання іншого грошового зобов`язання.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат в межах визначеного позивачем періоду прострочення, суд дійшов висновку, що сума 3 % річних та інфляційних втрат нарахована вірно, отже позовні вимоги про стягнення 2007,18 грн 3% річних та 1216,89 грн - інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо заявленої до стягнення пені.

За умовами п. 7.2 Договору у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1. та/або строків оплати за пунктом 8.4. цього Договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Враховуючи те, що судом встановлено порушення відповідачем умов договору та невиконання грошового зобов`язання, погодження між сторонами умов про відповідальність у вигляді пені, позивач має право на нарахування та стягнення означеної штрафної санкції.

Перевіривши розрахунок пені у розмірі 20 231,33 грн нарахованої на: борг за зобов`язаннями березня 2025 року у сумі 4258,33 грн за період з 16.05.2022 по 05.06.2025; борг за зобов`язаннями квітня 2025 року у сумі 15 963,00 грн за період з 17.06.2025 по 16.12.2025, суд дійшов висновку що він є методологічно та арифметично вірним.

У відзиві на позов відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в щодо нарахованих штрафних санкцій. Оцінивши наведені у відзиві обставини, суд зазначає наступне.

Частина 3 ст. 551 ЦК України, містить правило в відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшення неустойки (штрафу, пені) є протидією необґрунтованого збагачення однією з сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення штрафу направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

Конституцій суд України у рішенні від 11.07.2013 у справі №7-рп/2013 зазначив, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

У постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №918/116/19 також зазначено, що реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 ЦК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

При цьому, відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі №916/2154/19, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

У наведених відповідачем постановах від 04 червня 2019 року у справі № 904/3551/18 та від 22 травня 2019 року у справі № 910/11733/18, Верховний Суд виснував про те, що при вирішенні питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суду також належить брати до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним усіх можливих заходів до виконання зобов`язання

Водночас, як вказав Суд, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарський суд може зменшити неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (пункт 67 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 922/266/20).

Виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки до її розумного розміру.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 викладено висновок про те, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки, що підлягає стягненню за порушення зобов`язання, а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, тобто у межах судового розсуду.

Зменшення судом неустойки до певного розміру відбувається із визначенням її у конкретній грошовій сумі, що підлягає стягненню, тоді як переведення зменшуваного розміру неустойки у частки, а відповідно і апелювання у спорах про зменшення розміру неустойки такими категоріями, як частка або процент, на який зменшується неустойка, не відображає об`єктивний стан сукупності обставин, які є предметом судового дослідження при вирішенні питання про зменшення неустойки.

При цьому слід звернути увагу, що законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд з цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.

Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення Суду у справах "Мала проти України" від 03.07.2014, заява № 4436/07, "Богатова проти України" від 07.10.2010, заява № 5231/04).

У зв`язку з наведеним, суд враховує таке:

а) ступінь виконання зобов`язань відповідача - на час прийняття рішення зобов`язання виконано у повному обсязі, хоча і з простроченням;

б) причини несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань зі сплати за постачання природного газу, а саме, що Івано-Франківський апеляційний суд - бюджетна установа що повністю фінансується за рахунок бюджетних коштів та проводить свою діяльність в межах затверджених бюджетних асигнувань у відповідний бюджетний рік та відповідно до Бюджетного кодексу України. Відповідно, виконання відповідачем зобов`язань залежить від наявності бюджетного фінансування. При цьому суд враховує, що вартість та об`єми споживання природного газу перевищували договірні (договором передбачено постачання 60,0000 тис. куб. м., фактично спожито - 66,97325 тис. куб. м.), що теж впливало на своєчасність розрахунків відповідно до виділених бюджетних асигнувань. Таким чином порушення відповідачем строків виконання зобов`язань не було наслідком його умисної недобросовісної поведінки, а як свідчать матеріали справи відповідач вживав можливих заходів для виконання зобов`язань перед позивачем шляхом направлення відповідних листів. зокрема після звернення позивача до суду та відкриття провадження у справі № 909/104/26 відповідач листом від 02.02.2026 звернувся до позивача з проханням зарахувати переплату в сумі 13 677,85 грн, що обліковується за іншим діючим договором, а саме № 08-11157/25-БО-Т від 24.10.2025, у рахунок погашення заборгованості за спірним договором. З наявної у також матеріалах справи відповіді на відзив, вбачається факт зарахування позивачем 03.02.2026 суми основного боргу в розмірі 13 677,85 грн;

в) відповідач, як бюджетна установа, здійснює діяльність, метою якої не є одержання прибутку;

г) позивач не зазнав збитків, докази збитків від порушення відповідачем умов договору позивач суду не подавав.

Суд також бере до уваги реалізацію позивачем свого права на компенсацію майнових втрат у зв`язку з простроченням відповідачем грошового зобов`язання за рахунок заявлення до стягнення відсотків річних та інфляційних, які суд задоволив. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, який у постанові від 12.02.2020 у справі № 924/414/19 зазначив, що негативні наслідки, спричинені позивачу простроченням виконання грошового зобов`язання, компенсуються, окрім штрафних санкцій, також і за рахунок застосування до боржника відповідальності в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, що дає підстави для висновку про можливість зменшення розміру пені.

Враховуючи у сукупності встановлені судом обставини та докази, які містяться у матеріалах справи, з урахуванням засад справедливості, добросовісності, розумності та пропорційності, суд вважає за можливе зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на 85%.

Зменшення судом розміру пені на 85% на переконання суду є співмірним у контексті балансу інтересів сторін та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для обох сторін спору.

Приймаючи до уваги, що судом визнано обгрунтованим нарахування пені з урахуванням зменшення судом розміру пені на 85 %, стягненню з відповідача підлягає пеня в сумі 3034,70 грн, у задоволенні решти вимог про стягнення пені в сумі 17 196,63 грн слід відмовити з підстав її зменшення судом.

Положеннями частин 1-4 статті 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом присудження до стягнення з відповідача на користь позивача 3034,70 грн пені, (з врахуванням висновку суду про зменшення пені), 2007,18 грн - 3% річних та 1216,89 грн інфляційних втрат. В частині стягнення основного боргу в розмірі 13 677,85 грн належить закрити провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України. В решті позовних вимог про стягнення пені в розмірі 17 196,63 грн відмовити.

Судові витрати.

Згідно з приписами п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України до основних засад (принципів) господарського судочинства віднесено, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Склад та порядок розподілу судових витрат визначено главою 8 розділу I ГПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 2662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 23 січня 2026 р. № , (а.с.8), тобто у передбаченому законом розмірі, з урахуванням коефіцієнта 0,8.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд зазначає, у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Оскільки позовні вимоги задоволено судом частково в сумі 6258,77 грн, при цьому в частині стягнення основної суми боргу закрито провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, а в частині позовних вимог суд відмовив лише у зв`язку зі зменшенням нарахованої пені, то суд стягує з відповідача в користь позивача сплачений судовий збір в сумі 2662,40 грн.

Керуючись ст. 13, 73, 74, 75, 86, 129, 231 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" до Івано-Франківського апеляційного суду про стягнення 37 133,25 грн задовольнити частково.

Стягнути з Івано-Франківського апеляційного суду (76603, Івано-Франківська обл., Івано-Франківський р-н., м. Івано-Франківськ, вул. Грюнвальдська, буд. 11; ідентифікаційний код юридичної особи: 42262052) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, ідентифікаційний код юридичної особи: 42399676) 3034 (три тисячі тридцять чотири) грн 70 коп. пені, 2007 (дві тисячі сім) грн 18 коп. 3% річних, 1216 (одну тисячу двісті шістнадцять) грн 89 коп. інфляційних втрат та 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп. витрат зі сплати судового збору.

Відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" до Івано-Франківського апеляційного суду в частині стягнення пені в розмірі 17 196,63 грн.

Закрити провадження у справі в частині вимог про стягнення 13 677,85 грн основного боргу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Вебадреса, за якою можна знайти текст судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя І.Є. Горпинюк