ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.04.2026 Справа №905/22/24

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс» (04070, м.Київ, вул.Сагайдачного, 25, літ.Б, офіс 5, )

до відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м.Слов`янськ, пл.Соборна, 3, )

про стягнення 114512,26 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс», м.Київ звернувся до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, м.Слов`янськ про стягнення основної заборгованості в розмірі 114512,26 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем грошових зобов`язань за договором №13 від 28.01.2022 про закупівлю електричної енергії.

Ухвалою суду від 09.01.2024 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №905/22/24, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач у відзиві б/н від 01.02.2024 зазначав, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки є недоведеними, необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, спростовані належним чином і у встановленому законом порядку відповідачем. В обґрунтування відзиву зазначав:

- Головним управлінням в строк, передбачений умовами п.п.5.8 договору, проведено оплату виставленого позивачем рахунку №1458 від 31.03.2023 за березень 2022 року на загальну суму 59364,78 грн (банківська виписка від 15.04.2022 додається), що підтверджується платіжним дорученням №835 від 15.04.2022;

- норми чинного законодавства унеможливлюють збільшення постачальником (позивачем по справі) ціни договору, строк дії якого минув, тому вимоги позивача щодо оплати рахунку №УГР00000237 від 22.02.2023 за березень 2022 року є неправомірними і безпідставними;

- заборгованість позивачем нарахована майже через 2 роки після спливу дії договору без належних обґрунтувань та пояснень;

- ціна позову мала бути визначена на загальну суму 79799,13 грн;

- позивачем при визначенні ціни позову не враховано зайво сплачені відповідачем кошти за грудень 2022 року у сумі 25453,09 грн;

- вказані позивачем витрати на правову допомогу адвоката не підлягають відшкодуванню, оскільки позовні вимоги, що є предметом розгляду цієї справи, є типовими та представником позивача здійснено незначний обсяг роботи.

Позивач у відповіді на відзив б/н від 09.02.2024 зазначив, що просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та не погоджується з відзивом з наступних підстав:

- зазначаючи ціну позову у розмірі 79799,13 грн відповідач самостійно визначив вартість спожитого обсягу по об`єкту розташованому в смт Магнуш в розмірі 9260,03 грн. При цьому, позивач позбавлений права одноособово встановлювати фактичні обсяги споживання електричної енергії тим чи іншим споживачем та коригувати спожиті обсяги, оскільки за вимогами чинного законодавства фактичний обсяг споживання встановлюється операторами системи розподілу, а не постачальником (позивачем);

- позивач не заперечує наявність переплати відповідача в розмірі 25453,09 грн, проте не має можливості самостійно зарахувати ці кошти в рахунок часткової оплати заборгованості у зв`язку з тим, що відповідачем не повернуто на адресу позивача акт приймання-передачі з фактичними показниками споживання електричної енергії в грудні 2022 року та у разі відсутності первинної бухгалтерської документації (відсутності підписаного відповідачем акту про фактичне споживання електричної енергії в грудні 2022 року) позивач не мав можливості провести в своєму бухгалтерському обліку переплату відповідача в розмірі 25453,09 грн.

26.02.2024 через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшли заперечення б/н від 23.02.2024 щодо відповіді на відзив, в яких він просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та зазначав наступне:

- питання організації комерційного обліку електричної енергії на ринку електричної енергії, на які посилається позивач у своїй відповіді на відзив, виходить за межі договірних відносин щодо оспорюваного договору та не можуть слугувати доказами порушень договірних зобов`язань з боку споживача;

- Акціонерне товариство «ДТЕК Донецькі електромережі», як оператор системи розподілу, не маючи підтвердженої інформації щодо припинення відпуску електричної енергії з вузлів Мангушського РЕМ до об`єкта споживання електричної енергії Головного управління (ЕІС-код 62Z689), розташованого на окупованій території, розрахував обсяг спожитої електроенергії за березень, квітень та травень 2022 року з урахуванням визначеного за середньодобовим споживанням в аналогічному періоді попереднього року обсягу по вказаному об`єкту. У зв`язку з цим та з метою уникнення ризику фінансування військової агресії проти України (у разі оплати за поставлену електричну енергію на окуповану територію, зокрема, на територію де знаходиться об`єкт споживання електричної енергії Головного управління (ЕІС-код 62Z689) споживач звернувся з листом до Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі», як оператора системи розподілу, з проханням здійснити коригування обсягу спожитої електроенергії за березень-травень 2022 року за наведеним об`єктом, а саме визначити обсяг спожитої електричної енергії в розмірі 0,0 кВт*год. та внести відповідні зміни до платформи MMS Національної енергетичної компанії «Укренерго», в т.ч.: за березень 2022 року 0,0 кВт*год.; за квітень 2022 року 0,0 кВт*год.; за травень 2022 року 0,0 кВт*год. З метою звірки взаємних розрахунків по договору, Головне управління вкотре ініціювало підписання актів звірки взаємних розрахунків, проте по теперішній час відповідь від контрагента на адресу Головного управління не надходила, що свідчить про неправомірну поведінку позивача, яка порушує норми і принципи цивільного права.

На підставі ухвали суду від 06.05.2024 зупинено провадження у справі №905/22/24 до закінчення перегляду в касаційному порядку справи №908/1162/23.

Ухвалою суду від 26.02.2026 поновлено провадження у справі №905/22/24 у зв`язку із тим, що Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду розглянуто справу №908/1162/23.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, з 05:30 24.02.2022 на території України введено воєнний стан строком на 30 діб, дія якого неодноразово продовжувалась і триває на теперішній час.

У відповідності до спільного розпорядження голови та керівника апарату суду №6-р від 25.05.2023, з урахуванням рішення №1 від 13.06.2022 зборів суддів Господарського суду Донецької області, з метою недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів і працівників суду, продовжено особливий режим роботи суду (дистанційно або в приміщенні суду (за необхідності та в умовах безпеки), тимчасове обмеження доступу до приміщення суду.

Приймаючи до уваги наведене, а також безпекову ситуацію у м.Харкові, спір вирішено з об`єктивних причин з перевищенням строків, визначених ст.248 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно зі ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України виникають, зокрема, з договору.

У відповідності до ст.275 Господарського кодексу України (який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин) за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України «Про ринок електричної енергії». Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Поряд з цим, взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником та споживачем, а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою №312 від 14.03.2018 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Так, п.1.2.7 вказаних Правил встановлено, що постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, який розробляється електропостачальником на основі Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток 5 до цих Правил) та укладається в установленому цими Правилами порядку.

Як свідчать матеріали справи, 28.01.2022 між Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області (споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс» (постачальник) укладено договір про закупівлю електричної енергії №13, згідно з п.1.1 якого він є договором, що встановлює порядок та умови постачання електричної енергії, як товарної продукції, споживачу постачальником електричної енергії.

Пунктом 1.2 вказаного договору визначено, що його умови розроблені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», Правил роздрібного ринку електричної енергії, які затверджені Постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018, та постанови НКРЕКП Про затвердження Змін до Правил роздрібного ринку електричної енергії №1219 від 26.06.2020.

Відповідно до п.п.2.1 2.2 договору №13 від 28.01.2022 постачальник продає електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно умов цього договору. Найменування товару: електрична енергія (ДК 021:2015: 09310000-5 Електрична енергія).

За змістом п.2.3 вказаного договору очікуваний обсяг постачання електричної енергії на період з 01.01.2022 по 31.12.2022 включно становить 836912,0 кВт/год. Обсяг споживання електричної енергії за цим договором визначається додатком 3 до цього договору.

Строк (термін) поставки товару: 01.01.2022 31.12.2022 включно. Початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до цього договору. Місце поставки: структурні підрозділи головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відповідно до додатку 4 до цього договору. Постачальник за цим договором не має права вимагати від споживача будь-якої іншої плати за постачання електричної енергії, крім передбаченої умовами цього договору (п.п.3.1 3.3 договору №13 від 28.01.2022).

Загальна вартість договору становить 3088205 грн, в т.ч. ПДВ 514700,83 грн. Ціна за 1 кВт/год. електричної енергії за цим договором становить 3,9 грн без ПДВ, а разом з ПДВ - 3,68999967 грн, в т.ч. ПДВ - 0,614999945 грн з урахуванням тарифу на передачу електричної енергії у розмірі 0,29393 грн без ПДВ, затвердженого Постановою НКРЕКП №2353 від 09.12.2020 та без урахування тарифу на послугу з розподілу електричної енергії (п.п.5.1 5.2 договору №13 від 28.01.2022).

Відповідно до п.13.1 договору №13 від 28.01.2022 договір набирає чинності з 01.01.2022 та діє по 31.12.2022 включно, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором.

Додатком №1 до договору є заява-приєднання до договору про закупівлю електричної енергії.

Додатком до заяви-приєднання визначено перелік точок комерційного обліку за об`єктами споживача структурні підрозділи Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

У додатку №2 до договору сторони затвердили комерційну пропозицію, якою погоджено, зокрема, такі умови:

- ціна електричної енергії: ціна за 1 кВт/тод. електричної енергії за цим договором становить 3,9 грн без ПДВ, а разом з ПДВ - 3,68999967 грн, в т.ч. ПДВ - 0,614999945 грн з урахуванням тарифу на передачу електричної енергії у розмірі 0,29393 грн без ПДВ, затвердженого Постановою НКРЕКП №2353 від 09.12.2020 та без урахування тарифу на послугу з розподілу електричної енергії;

- спосіб оплати: розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата електричної енергії здійснюється споживачем один раз за фактичний обсяг відпущеної електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом), на підставі акта приймання-передачі та виставленого рахунка споживачу постачальником, у якому зазначається сума до сплати за електричну енергію. У разі зміни тарифу надлишок (переплата) оплаченої, але не спожитої електричної енергії, зараховується споживачу на його особовий рахунок як авансовий платіж за новими тарифами в наступному розрахунковому періоді;

- термін надання рахунку за спожиту електричну енергію та строк його оплати: рахунок за спожиту електричну енергію надається споживачу протягом 5 робочих днів від дня закінчення розрахункового періоду. Рахунок за спожиту електричну енергію має бути оплачений протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка споживачем;

- порядок звіряння фактичного обсягу спожитої електричної енергії: здійснюється шляхом оформлення між споживачем та постачальником акту прийому-передачі електричної енергії, сформованого згідно з даними на останній день розрахункового періоду споживача;

- визначення способу оплати послуг з розподілу електричної енергії: напряму оператору системи розподілу.

Додатком 3 до договору №13 від 28.01.2022 визначено обсяг споживання електричної енергії на 2022 рік та додатком 4 до вищевказаного договору місце розташування структурних підрозділів Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Крім того, 11.02.2022 між сторонами було укладено додаткову угоду №2 до договору №13 від 28.01.2022, якою, зокрема, внесено зміни в п.п.2.3, 5.1, 5.2 договору та викладено їх в новій редакції:

- 2.3: очікуваний обсяг постачання електричної енергії на період з дати укладання договору по 31.12.2022 включно становить 823073,0 кВт/год;

- 5.1: загальна вартість договору становить 3088202,82 грн, в т.ч. ПДВ 514700,47 грн;

- 5.2: ціна за 1 кВт/тод. електричної енергії за цим договором становить 3,1267 грн без ПДВ, а разом з ПДВ - 3,75204 грн, в т.ч. ПДВ - 0,62534 грн з урахуванням тарифу на передачу електричної енергії у розмірі 0,34564 грн без ПДВ, затвердженого Постановою НКРЕКП №2454 від 01.12.2021 та без урахування тарифу на послугу з розподілу електричної енергії.

Також, вказаною додатковою угодою внесено зміни до п.1 додатку 2, а саме Комерційної пропозиції, виклавши його в наступній редакції: ціна електричної енергії: ціна за 1 кВт/тод. електричної енергії за цим договором становить 3,1267 грн без ПДВ, а разом з ПДВ - 3,75204 грн, в т.ч. ПДВ - 0,62534 грн з урахуванням тарифу на передачу електричної енергії у розмірі 0,34564 грн без ПДВ, затвердженого Постановою НКРЕКП №2454 від 01.12.2021 та без урахування тарифу на послугу з розподілу електричної енергії.

Вказаний договір, додатки до нього та додаткова угода №2 підписані представниками сторін без зауважень та заперечень та скріплені їх печатками, що зумовило виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Як вказує позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс» поставило Головному управлінню Пенсійного фонду України в Донецькій області електроенергію у березні 2022 року в обсязі 46,342000 кВт/год на суму 173877,04 грн з ПДВ - акт приймання-передачі електричної енергії №УГР00000237 від 22.02.2023.

Поряд з цим, з боку споживача вказаний акт та рахунок не підписані. Докази надсилання наведених актів та рахунків наявні у матеріалах справи.

За змістом п.38 ч.1 ст.1 Закону України «Про ринок електричної енергії» комерційний облік електричної енергії - сукупність процесів та процедур із забезпечення формування даних щодо обсягів виробленої, відпущеної, переданої, розподіленої, спожитої, імпортованої та експортованої електричної енергії у визначений проміжок часу з метою використання таких даних для здійснення розрахунків між учасниками ринку.

У відповідності до п.8 ч.1 ст.46 Закону України «Про ринок електричної енергії» оператор системи розподілу забезпечує комерційний облік відповідно до цього Закону, правил ринку та кодексу комерційного обліку, інших нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.

Пунктом 4.3 Правил роздрібного ринку електричної енергії, встановлено, що дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.

Відповідно до п.4.12 Правил роздрібного ринку електричної енергії розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

До запуску електронної платформи Датахаб адміністратора комерційного обліку функції адміністратора комерційного обліку на роздрібному ринку електричної енергії, у тому числі адміністрування процедури зміни постачальника електричної енергії у межах території ліцензованої діяльності, виконує відповідний оператор системи розподілу (п.10 Постанови «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Пунктом 8.6.1 Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого Постановою №311 від 14.03.2018 НКРЕКП, визначено, що зчитування показників з лічильників, встановлених у споживачів, може здійснюватися споживачем, а також оператором системи або ППКО (у ролі ОЗД) відповідно до цього Кодексу та умов договору.

Таким чином, оператор системи розподілу надає електропостачальнику дані щодо обсягів споживання електричної енергії споживачами, а електропостачальник, у свою чергу, на підставі отриманих від ОСР даних щодо обсягів споживання електричної енергії здійснює нарахування грошових коштів до сплати за спожиту електричну енергію.

На запит позивача, оператори системи розподілу, а саме Акціонерне товариство «ДТЕК Донецькі електромережі», Приватне акціонерне товариство «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля» та Акціонерне товариство «ДТЕК Високовольтні мережі» надали інформацію про обсяги спожитої відповідачем у березні 2022 року електричної енергії, які і були відображені позивачем у відповідному акті та рахунку.

Також, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем 15.04.2022 в рахунок погашення заборгованості за березень 2022 року було сплачено 59364,78 грн.

Таким чином, як зазначає позивач, заборгованість відповідача наразі складає 114512,26 (173877,04 - 59364,78) грн.

Поряд із цим, додатком до заяви-приєднання сторони погодили перелік точок комерційного обліку за об`єктами споживача структурні підрозділи Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, зокрема, місце поставки (передачі) електричної енергії за адресою: смт Мангуш, вул.Тітова, 72а, ЕІС 62Z689.

Смт Мангуш - центр Мангуської селищної громади Маріупольського району Донецької області.

Відповідно до інформації Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» за адресою: смт Мангуш, вул.Тітова, 72а, було спожито електричної енергії в обсязі 2468 кВт/год.

Згідно з положеннями ч.ч.1, 2 ст.13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» положення цієї статті застосовуються до тимчасово окупованої території, передбаченої пунктами 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону, надр під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону, і повітряного простору над цими територіями.

В умовах воєнного стану рішенням Кабінету Міністрів України положення цієї статті можуть бути поширені на тимчасово окуповані території, передбачені пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, надра під територіями, зазначеними у пункті 3 частини першої статті 3 цього Закону, і повітряний простір над цими територіями.

На період тимчасової окупації переміщення товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію усіма видами транспорту, в тому числі автомобільним, залізничним, повітряним та трубопровідним транспортом, а також лініями електропередач та гідротехнічними спорудами, заборонено, за винятком випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.

Переміщення товарів, маркування (етикетування) яких свідчить про вироблення таких товарів на тимчасово окупованій території, забороняється, крім речей, які віднесені до особистих речей, що переміщуються у ручній поклажі та/або супроводжуваному багажі відповідно до частин третьої та четвертої цієї статті.

25.04.2022 Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України прийнято наказ №75 «Про затвердження Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)».

До вказаного переліку віднесено і Мангушську селищну територіальну громаду.

Зазначений наказ втратив чинність на підставі наказу №309 від 22.12.2022 Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією».

Згідно із затвердженим наказом №309 від 22.12.2022 Переліком, територія Маріупольського району (за винятком с.Заїченко, с.Пікузи) є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України з 05.03.2022.

В подальшому, наказ №309 від 22.12.2022 також втратив чинність на підставі наказу №376 від 28.02.2025 Міністерства розвитку громад та територій України «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», згідно з положеннями якого територія Маріупольського району (за винятком с.Заїченко, м.Маріуполь, с.Пікузи) є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України з 05.03.2022.

Також, Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду переглянув у касаційному порядку постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.12.2023 у справі №908/1162/23 про стягнення боргу за спожитий у листопаді-грудні 2022 року обсяг електроенергії на об`єкті, який знаходиться у місті Мелітополі.

Предметом розгляду об`єднаної палати було питання застосування ч.2 ст.13 та ч.2 ст.131 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» до правовідносин, які виникли у період з лютого 2022 року по грудень 2022 року, тобто, до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови №1364 від 06.12.2022 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» та затвердження Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України наказу №309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією».

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» щодо деяких питань визначення правового статусу тимчасово окупованих територій України в умовах воєнного стану від 16.11.2022 №2764-ІХ частину третю статті 1 Закону №1207-VII було викладено в редакції, за якою дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, передбачених пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Діюча редакція цієї норми (у відповідності до змін, внесених Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно» №3050-IX від 11.04.2023) вказує, що дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, які передбачені у пункті 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Об`єднана палата взяла до уваги, що з 07.05.2022 ані пункт 7 частини першої статті 1-1, ані пункт 1 частини третьої статті 3 Закону не містили (і зараз також не містять) жодних посилань на те, що статус тимчасово окупованих вказані у них території набувають залежно від наявності чи відсутності (а так само і дати ухвалення) будь-якого рішення того чи іншого повноважного органу державної влади України - РНБО, Кабінету Міністрів України чи іншого органу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

06.12.2022 Кабінет Міністрів України затвердив постанову «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», відповідно до якої перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони України з урахуванням пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.

Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за №1668/39004, датою окупації Мелітопольської міської територіальної громади визначено 25.02.2022.

Однак, у відповідності до регулювання, запровадженого Законом України від 21.04.2022 №2217-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України») правовий статус тимчасово окупованої території російською федерацією в розумінні пункту 1 частини першої статті 3 Закону не залежить від того, чи ухвалив (і якщо ухвалив - то коли саме) той чи інший повноважний орган державної влади України (РНБО, Кабінет Міністрів України чи інший орган в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України) рішення про визнання певної частини території України тимчасово окупованою. Таке рішення повноважного органу державної влади України (зокрема - і Кабінету Міністрів України) для територій, визначених у пункті 1 частини першої статті 3 Закону, має не конститутивне, а лише інформативне значення, з публічною достовірністю підтверджуючи конкретну дату, з якої фактична окупація певної частини території України почалася чи припинилася.

Враховуючи викладене, об`єднана палата зазначила, що висновок, викладений Верховним Судом у постанові у справі №910/9680/23 про застосування до спірних правовідносин положень статті 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» з огляду на загальновідомий факт окупації міста Мелітополь, відповідає Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

З урахуванням мотивів, наведених у цій постанові, об`єднана палата не вважала за необхідне відступити від висновку, викладеного Верховним Судом у постанові у справі №910/9680/23 про поширення положень статті 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на території, тимчасово окуповані в період воєнного стану, лише з огляду на загальновідомий факт окупації таких територій за відсутності відповідного рішення Кабінету Міністрів України.

Об`єднана палата, з врахуванням висновків викладених вище, вважає, що підставою для відмови в позову у цій справі, враховуючи положення ст.13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», є заборона передачі електроенергії відповідачу, оскільки факт тимчасової окупації міста Мелітополь є загальновідомим фактом, що не потребує окремого доказування у даному судовому провадженні.

Згідно з ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, врахувавши висновки Об`єднаної палати Верховного Суду у наведеній вище постанові і встановлені обставини у цій справі щодо поставки електроенергії за актом прийняття-передавання електричної енергії у березні 2022 року в частині її поставки в кількості 2468 кВт/год на суму 9260,04 грн з ПДВ за адресою: смт Мангуш, вул.Тітова, 72а, ЕІС 62Z689, за яким електрична енергія частково поставлялась на один із об`єктів відповідача на територію населеного пункту, який перебуває в тимчасовій окупації, що заборонено законом і дані по такому об`єкту мають дорівнювати 0, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в визначеній частині.

При цьому, суд не бере до уваги доводи позивача викладені у відповіді на відзив б/н від 09.02.2024, що при визначенні ціни позову в розмірі 79799,13 грн відповідач самостійно визначив вартість спожитого обсягу по об`єкту розташованому в смт Магнуш в розмірі 9260,03 грн та позивач позбавлений права одноособово встановлювати фактичні обсяги споживання електричної енергії тим чи іншим споживачем та коригувати спожиті обсяги, оскільки за вимогами чинного законодавства фактичний обсяг споживання встановлюється операторами системи розподілу, а не постачальником (позивачем), оскільки ця сума визначена відповідачем не самостійно, а на підставі інформації оператора системи розподілу - Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі», з якої вбачається, що за адресою: смт Мангуш, вул.Тітова, 72а, було спожито електричної енергії в обсязі 2468 кВт/год, при цьому застосована сторонами ціна електричної енергії за 1 кВт/год складає 3,12670 грн (що визначено п.5.2 договору №13 від 28.01.2022 в редакції зі змінами та доповненнями внесеними додатковою угодою №2 від 11.02.2022 до вказаного договору та п.1 Комерційної пропозиції), а отже вартість 2468 кВт/год складає саме 9260,03 грн з урахуванням ПДВ (2468*3,12670*1,2).

Поряд із цим, суд вважає, що матеріалами справи доведений факт виконання позивачем своїх зобов`язань за договором №13 від 28.01.2022 в частині надання відповідачу послуг з постачання електричної енергії в березні 2022 року в обсязі 43874 (41627 + 406 + 1841) кВт/год на загальну суму 164617 грн з ПДВ.

Як зазначалось вище, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем 15.04.2022 в рахунок погашення заборгованості за березень 2022 року було сплачено 59364,78 грн.

Крім того, сторонами не заперечується наявність переплати з боку відповідача за грудень 2022 в розмірі 25453,09 грн та в підтвердження наведених обставин до матеріалів справи долучено виписку за 27.12.2022, в якій відображено платіж на суму 299523,80 грн з призначенням платежу: згідно договору №13 від 28.01.2022 за електроенергію за грудень 2022 (рах.№5339 від 26.12.2022), в тч ПДВ 49920,63 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем становить 79799,13 (164617 - 59364,78 - 25453,09) грн з ПДВ.

Згідно зі ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст.526 вказаного кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 Цивільного кодексу України).

Як зазначалось вище, у додатку №2 до договору сторони затвердили комерційну пропозицію, якою погоджено, зокрема, такі умови:

- спосіб оплати: розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата електричної енергії здійснюється споживачем один раз за фактичний обсяг відпущеної електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом), на підставі акта приймання-передачі та виставленого рахунка споживачу постачальником, у якому зазначається сума до сплати за електричну енергію. У разі зміни тарифу надлишок (переплата) оплаченої, але не спожитої електричної енергії, зараховується споживачу на його особовий рахунок як авансовий платіж за новими тарифами в наступному розрахунковому періоді;

- термін надання рахунку за спожиту електричну енергію та строк його оплати: рахунок за спожиту електричну енергію надається споживачу протягом 5 робочих днів від дня закінчення розрахункового періоду. Рахунок за спожиту електричну енергію має бути оплачений протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка споживачем.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що відповідач мав здійснити оплату спожитої електроенергії за зобов`язаннями березня 2022 року на суму 79799,13 грн - не пізніше 04.01.2024 (рахунок №УГР00000237 від 22.02.2023 отримано відповідачем 21.12.2023).

Враховуючи викладене, а також те, що в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надані докази, які б спростовували наявність заборгованості перед позивачем за поставлену електричну енергію в березні 2022 в сумі 79799,13 грн, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в цій сумі є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Таким чином, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс» до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області підлягає частковому задоволенню на суму 79799,13 грн.

Крім того, суд не бере до уваги доводи відповідача, що заборгованість позивачем нарахована майже через 2 роки після спливу дії договору, оскільки, як зазначалось вище, відповідно до п.13.1 договору №13 від 28.01.2022 договір набирає чинності з 01.01.2022 та діє по 31.12.2022 включно, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором.

Згідно зі ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 2422,40 грн підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

Одночасно, виходячи з того, що за подання розглядуваного позову позивач сплатив судовий збір у більшому розмірі ніж передбачено діючим законодавством (без урахування коефіцієнту пониження 0,8 за подання позову в електронній формі), вказана особа не позбавлена права та можливості звернутись до суду з клопотанням про повернення судового збору у переплаченому розмірі 605,60 грн згідно зі ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Щодо правничої допомоги.

За змістом попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат, які поніс позивач, Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс», заявлено вимоги про стягнення витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у розмірі 24000 грн.

Як вказувалось, відповідач у відзиві б/н від 01.02.2024 стверджував, що позовні вимоги, які є предметом розгляду даної справи, є типовими, представником позивача здійснено незначний обсяг роботи, а отже вказані витрати не підлягають відшкодуванню.

З приводу заявлених до стягнення витрат на оплату послуг адвоката в сумі 24000 грн, керуючись ст.126 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд зазначає наступне:

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ч.1 ст.126 вказаного кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

При цьому, згідно з ч.ч.4, 5 ст.126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п.п.34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п.80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п.88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір є обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

На підтвердження понесення витрат у вказаному розмірі, до матеріалів справи додано договір №13/5 від 20.05.2019 про надання правничої допомоги та додаткову угоду до нього №15-2/23 від 21.08.2023, які укладені між адвокатом Невструєвим Леонідом Борисовичем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс», а також акт №1/15-2/23 прийняття-передачі наданих послуг.

Відповідно до п.1.1 додаткової угоди №15-2/23 від 21.08.2023 до договору №13/5 від 20.05.2019 про надання правничої допомоги адвокат бере на себе зобов`язання надавати необхідну правничу допомогу клієнту у господарському провадженні у справі по стягненню заборгованості з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перед клієнтом, яка утворилась на дату укладання цієї додаткової угоди та/або до дати закінчення розгляду справи в суді.

Згідно з п.1.2 договору адвокат надає правову допомогу у вигляді:

- забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів клієнта у зазначеному в п.1.1 господарському провадженні;

- ознайомлення адвокатом із документами щодо несплати Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області заборгованості яка утворилась на дату укладання цієї додаткової угоди;

- підготовка позовної заяви до Господарського суду Донецької області та всіх інших необхідних документів і матеріалів, що будуть необхідними підчас розгляду господарської справи;

- надання клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу захисту інтересів, а також складення заяв, скарг, заперечень, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення;

- представництво інтересів клієнта у судах під час здійснення судочинства, а також в інших державних органах, установах, перед фізичними та юридичними особами.

В розділі 2 додаткової угоди №15-2/23 від 21.08.2023 сторони погодили, зокрема, розмір погодинної ставки адвоката за надання будь-яких видів професійної правничої допомоги на рівні 3000 грн за 1 (одну) годину. Гонорар складається з суми вартості наданої правової/правничої допомоги. Розмір гонорару не залежить від досягнення чи недосягнення адвокатом позитивного результату, якого бажає клієнт. Факт наданої правової допомоги підтверджується актом наданих послуг.

На підтвердження виконання наданих послуг адвоката позивачем представлено до матеріалів справи акт №1/15-2/23 прийняття-передачі наданих послуг.

Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для відшкодування всієї суми гонорару та фактичних витрат має бути встановлено, що такі витрати були необхідними, а розмір є розумний, виправданий, що передбачено у ст.126 Господарського процесуального кодексу України та у ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається з аналізу судової практики Верховного Суду (постанови Касаційного господарського суду Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №910/15944/17, від 19.02.2019 у справі №917/1071/18), якщо суд при вирішенні клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу), визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, зазначені витрати не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, а також що їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу.

Як свідчать матеріали справи, цей спір відноситься до категорії справ незначної складності, отже підготовка цієї справи до розгляду в суді не потребувала значних витрат часу, великого обсягу юридичної і технічної роботи.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Враховуючи вищезазначене, з огляду на положення ч.4 ст.126 Господарського процесуального кодексу України, беручи до уваги співмірність витрат на оплату послуг адвоката із ціною позову та складністю справи, приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, зважаючи на викладені у відзиві б/н від 01.02.2024 заперечення, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем витрати на оплату послуг адвоката є неспівмірними з сумою позову та не відповідають складності цієї справи, внаслідок чого, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача витрати на оплату професійної правничої допомоги адвоката в розмірі 7000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86, 129, 210, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м.Слов`янськ, площа Соборна 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс» (04070, м.Київ, вул.Сагайдачного, 25, літ.Б, офіс 5, ) суму основної заборгованості у розмірі 79799,13 грн, витрати на професійну правничу допомогу адвоката 7000 грн, а також судовий збір в сумі 1688,08 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Повний текст рішення складено 06.04.2026.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ю.О.Паляниця