ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
03 квітня 2026 року Справа № 903/995/25
Господарський суд Волинської області у складі судді Дем`як В.М., за участю секретаря судового засідання Назарова Н.В., розглянувши клопотання Приватного акціонерного товариства "ВОЛИНСЬКА ФОНДОВА КОМПАНІЯ"
про ухвалення додаткового рішення
у справі за позовом: Фермерського господарства Загнибіди Володимира Дмитровича
до відповідача: Приватного акціонерного товариства "ВОЛИНСЬКА ФОНДОВА КОМПАНІЯ"
про стягнення 2 742 073,86 грн.
Представники сторін:
від позивача: не прибув;
від відповідача: не прибув;
Рішенням Господарського суду Волинської області від 18.03.2026 у справі №903/995/25 у позові Фермерського господарства Загнибіди Володимира Дмитровича до Приватного акціонерного товариства "ВОЛИНСЬКА ФОНДОВА КОМПАНІЯ" про стягнення 2 742 073,86 грн. у позові відмовлено.

20.03.2026 до суду від Приватного акціонерного товариства "ВОЛИНСЬКА ФОНДОВА КОМПАНІЯ" надійшло клопотання за вх. №01-87/1519/26 про ухвалення додаткового рішення про стягнення з Фермерського господарства Загнибіди Володимира Дмитровича 170 000, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 24.03.2026 прийнято заяву Приватного акціонерного товариства "ВОЛИНСЬКА ФОНДОВА КОМПАНІЯ" про ухвалення додаткового рішення суду щодо розподілу судових витрат до розгляду, розгляд заяви призначено на 30.03.2026.

Про день та час проведення судового засідання сторін було повідомлено шляхом направлення відповідної ухвали електронною поштою в електронний кабінет позивача та відповідача та відповідно до довідки Господарського суду Волинської області була доставлено до електронного кабінету сторін 24.03.2026, однак уповноважені представники сторін в дане судове засідання не прибули.

Представник позивача, через систему «Електронний суд» подав заперечення за вх.№01-87/1643/26 від 25.03.2026, у якому просить суд відмовити в задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства «ВОЛИНСЬКА ФОНДОВА КОМПАНІЯ» про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 170 000 грн., а у випадку, задоволення просить зменшити витрати на правову допомогу до 5000 грн. В обґрунтування заперечення посилається на те, що відповідачем було зроблено таку заяву у відзиві на позовну заяву. Однак, будь-яких інших заяв від відповідача стосовно розподілу витрат на правову допомогу у справі не було подано. Між тим, вказує, що між відповідачем у справі та адвокатом був укладений договір про надання правової допомоги від 04.02.2025, додаткова угода від 24.10.2025, а також надано на підтвердження витрат на правову допомогу калькуляцію вартості послуг від 19.03.2026, акт наданий послуг від 19.03.2026, додаткову угоду від 20.02.2026 та платіжну інструкцію від 19.03.2026 про перерахування 20 000 грн. Згідно вказаних документів сторони погодили фіксований розмір гонорару в розмірі 170 000 грн. проте, відповідач при фіксованому розмірі витрат адвоката на правову допомогу, не подав докази їх понесення до судових дебатів, оскільки їх обсяг є фіксований і не змінився незалежно від обсягу наданих послуг адвокатом, а тому просить відмовити в задоволенні клопотання відповідача про розподіл витрат на правову допомогу.

Представник відповідача, через систему «Електронний суд» подав додаткові письмові пояснення за вх.№01-87/1716/26 від 30.03.2026 у яких вказує, що на підготовчій стадії позивачем не заперечувався такий розмір витрат на правову допомогу. Оскільки заявлений розрахунок витрат носив орієнтовний характер (а не фіксував кінцеву суму послуги на правову допомогу), юридичний супровід справи тривав, а надання послуги завершилося участю в судовому засіданні 18.03.2026, на якому було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, тому остаточна сума послуги на правову допомогу була погоджена відповідачем та його представником 19.03.2026, про що складено відповідний акт. Крім того, вказує, що відповідно до пункту 4.6 договору про надання правничої допомоги №04/02/05 від 04.02.2025 на підтвердження факту надання адвокатським бюро клієнту правничої допомоги відповідно до умов цього договору адвокатським бюро складається акт наданих послуг (правничої допомоги), який направляється або вручається під розписку клієнту. А відтак останній доводить, що підписаний сторонами договору акт №74 про надання послуг професійної правничої допомоги від 19.03.2026 є завершальним етапом для визначення обсягу та остаточної вартості наданої послуги. Звертає увагу суду на те, що на виконання норми частини 8 статті 129 ГПК України з дотримання 5 денного строку після ухвалення рішення суду відповідачем 19.03.2026 було подано до суду клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів щодо відшкодування судових витрат, а саме копій: калькуляції вартості надання послуг професійної правничої допомоги №74 від 19.03.2026, акт за №74 про надання послуг професійної правничої допомоги від 19.03.2026, додаткової угоди №11 від 19.03.2026, платіжне доручення.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, суд встановив наступне.

Частиною 1 ст. 129 ГПК України визначено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Відповідно до ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Статтею 244 ГПК України унормовано, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Частина 8 ст. 129 ГПК України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сформулювала такі висновки щодо застосування норм права при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу:

1) за змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу);

2) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи;

3) загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у ч. 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат;

4) під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Суд, з урахуванням вимог ст.ст. 123, 124, 126, 129 ГПК України дослідивши надані заявником докази на підтвердження об`єму наданих послуг, встановив, що надання відповідачу правничої допомоги підтверджується доданими до заяви доказами, а саме: договором про надання правової (правничої) допомоги від 04.02.2025 за №04/02/25, додатковою угодою №5 від 24.10.2025 до договору №04/02/25 від 04.02.2025, актом за №74 про надання послуг професійної правничої допомоги від 19.03.2026 на суму 170 000 грн., додатковою угодою №11 від 20.02.2026, платіжною інструкцією за №000001956 від 19.03.2026 на суму 20 000 грн.

Отже, суд встановив, що між Адвокатським бюро «Дзюрило Анастасії» (адвокатське бюро) та Приватним акціонерним товариством «Волинська фондова компанія» (клієнт) укладено договір про надання правової (правничої) допомоги за № 04/02/25 від 04.02.2025.

Згідно умов п. 1.1. договору визначено, що клієнт доручає, а адвокатське бюро відповідно до чинного законодавства України, приймає на себе зобов`язання в якості правничої допомоги здійснювати представницькі повноваження, захищати права і законні інтереси клієнта, надавати інші види правничої допомоги в обсязі та на умовах встановлених договором та за домовленістю сторін, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та всі фактично понесені адвокатським бюро витрати у зв`язку з виконанням даного договору.

Згідно п.п. 1.2. договору визначено сторонами, що адвокатське бюро за даним договором бере на себе зобов`язання надати необхідну правничу допомогу клієнту зміст якої викладений в додаткових угодах до даного договору.

Відповідно до п.п 4.1. договору сторони визначили, що гонорар є формою винагороди адвокатського бюро за надання правничої допомоги клієнту.

Пунктом 4.2 4.3 договору встановлено, що на визначення розміру гонорару адвокатське бюро впливають строки вирішення спірних правовідносин, ступінь складності справи, обсяг правових послуг необхідних для досягнення бажаного результату та обґрунтованого розміру гонорару. Розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокатському бюро за надану в межах цього договору правничу допомогу, встановлюється у відповідній додатковій угоді до даного договору.

Згідно п.п. 4.6 договору встановлено, що на підтвердження факту надання адвокатським бюро клієнту правничої допомоги відповідно до умов даного договору адвокатським бюро складається акт наданих послуг (правничої допомоги), який направляється або вручається під розписку клієнту.

24.10.2026 Адвокатським бюро «Дзюрило Анастасії» (адвокатське бюро) та Приватним акціонерним товариством «Волинська фондова компанія» (клієнт) укладено додаткову угоду №5 до договору про надання правової (правничої) допомоги за № 04/02/25 від 04.02.2025 відповідно до п. 1 додаткової угоди сторонами визначено, що надання правничої допомоги щодо представництва інтересів клієнта у Господарському у суді Волинської області у справі №903/995/25 за позовом ФГ Загнибіди Володимира Дмитровича про стягнення заборгованості за договором поставки, у тому числі аналіз судової практики та чинного законодавства, підготовка відзиву на позовну заяву, інших процесуальних документів в даній справі, збирання доказів, вчинення будь-яких інших дій, що на думку адвокатського бюро, є необхідним для належного захисту інтересів клієнта , вартість (гонорар) становить 170 000 грн.

Згідно ордеру серії АС №1162824 від 07.11.2025 (Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №330 від 24.04.2007 видане Волинською обласною КДКА на підставі рішення №5/18 від 02.04.2007) Дзюрило Анастасії Ростиславівни є адвокатом, що здійснює адвокатську діяльність у Адвокатському бюро «Дзюрило Анастасії».

Згідно акту №74 наданих послуг від 19.03.2026 та детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом для надання правової допомоги по судовій справі №903/995/25 адвокат надав клієнтові наступну професійну правничу допомогу, а саме:

1)надання правничої допомоги щодо представництва інтересів клієнта у Господарському суд Волинської області у справі 903/995/25 за позовом ФГ Загнибіди В.Д про стягнення заборгованості за договором поставки;

2) аналіз судової практики та чинного законодавства;

3)пошук та збирання доказів, підготовка відзиву на позовну заяву від 10.11.2025;

4)підготовка адвокатських запитів від 20.11.2025, від 07.01.2026,

5)підготовка заперечень від 28.11.2025;

6) підготовка клопотання про проведення експертизи від 08.12.2025;

7)підготовка заяви про вступ у справу, як представника від 09.12.2025;

8)підготовка заяви про відкладення розгляду справи від 09.01.2026;

9) підготовка клопотання про призначення експертизи та зупинення провадження у справі від 20.01.2026;

10)підготовка клопотання про доручення доказу до матеріалів справи(митну декларацію) від 21.01.2026;

11)підготовка клопотання щодо відбору зразків для експертизи від 21.01.2026; підготовка стенограми відеозапису від 21.01.2026;

12) підготовка стенограми відеозапису від 21.01.2026;

13) підготовка клопотання про доручення доказу до матеріалів справи (стенограми відеозапису) від 22.01.2026;

14)клопотання про долучення доказу до матеріалів справи (висновку експерта) від 29.01.2026;

15) участь у судових засіданнях 17.11.2025, 14.01.2026, 21.01.2025, 23.01.2025, 18.02.2026, 02.03.2026, 18.03.2026.

20.02.2026 Адвокатським бюро «Дзюрило Анастасії» (адвокатське бюро) та Приватним акціонерним товариством «Волинська фондова компанія» (клієнт) укладено додаткову угоду №11 до договору про надання правової (правничої) допомоги за № 04/02/25 від 04.02.2025 відповідно до п.п 1 угоди сторони погодили, що оплата правничої допомоги здійснюється до 31.05.2026 шляхом перерахування клієнтом на поточний рахунок бюро.

Як вбачається з платіжної інструкції від 19.03.2026 за №000001956 ПрАТ «Волинська фондова компанія» оплатила за надані послуги по договору №04/02/25 від 04.02.2025 на суму 20 000 грн.

Суд бере до уваги висновок, зазначений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 зі справи №922/445/19. В абзацах другому та третьому пункту 6.5 цієї постанови зазначено, що згідно зі змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу).

Судом враховується, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору визначеному нормами ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020р. у справі №910/13071/19).

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Як зазначалось вище, суд не має підстав втручатися в договірні відносини між адвокатом і клієнтом, регулювати чи змінювати їхні домовленості. Натомість завдання суду - визначити обґрунтованість розміру витрат на правову допомогу і обсяг наданих адвокатом послуг, відшкодування яких покладається на іншу сторону спору.

Відповідно до Постанови Об`єднаної Палати Верховного Суду від 03.10.2019 року за справою №922/445/19, суд може зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони; обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

Водночас відповідно до ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5, 6 ст.126 Кодексу).

В розумінні положень згаданих норм законодавства, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення між ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.

За правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 січня 2024 року у справі №235/8612/19.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у вищенаведеній нормі.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лінгенс проти Австрії" зазначено, що суд не зобов`язаний керуватися тими внутрішньо національними розцінками і критеріями, з яких виходять Уряд і заявник на підтримку відповідних аргументів; він керується свободою розсуду відповідно до того, що він вважає за справедливе.

Слід зауважити, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На думку суду, витрати на оплату послуг адвоката є дійсними та необхідними, про що йшлося вище, проте їх розмір не може вважатись розумним, оскільки не є повністю співмірним зі складністю справи, а також складністю і обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

В даному випадку відповідачем надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та який підтверджується матеріалами справи. Проте, аналізуючи розмір заявлених до стягнення з позивача витрат, суд враховує, що відносини між сторонами, на підставі яких подано позовну заяву, виникли на підставі договору поставки. Тобто, на переконання суду, категорія справи не є специфічною.

Однак, дана справа №903/995/25 є складною з огляду на нігілістичну стратегію позивача, яким під час судового провадження заперечувалися всі обставини, що підтверджували поставку жатки, а тому і такою, що вимагала від адвоката детального та скрупульозного аналізу кожного факту, кожної обставини, що мала значення для справи. Адвокатом проведено великий об`єм роботи з пошуку та зібранню доказів на підтвердження обставин справи, що підтверджується актом за №74 про надання послуг професійної правничої допомоги від 19.03.2026, який містить детальний опис наданих послуг.

Крім того, адвокатом ініційовано проведення експертизи доказу та надано висновок експерта.

При цьому, покладення всіх понесених стороною судових витрат на іншу сторону не може бути надмірним тягарем для іншої сторони.

Отже, розмір витрат за здійснення представництва клієнта в суді у сумі 170 000 грн. на думку суду, є завищеним та не відповідає зазначеним вище критеріям.

Під час розгляду справи у порядку господарського судочинства, враховуючи принцип змагальності та обов`язок доказування у справі з огляду на приписи статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене та клопотання позивача від 25.03.2026 за вх.№01-87/1643/26 про зменшення витрат на правову допомогу та оцінкою співмірності суми витрат зі складністю та об`ємом справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат, беручи до уваги обсяг наданих правових послуг, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 50% та стягнення з позивача 85 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Такий розмір відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру і ці витрати є співмірні з наданими адвокатом послугами.

Щодо заперечень позивача на заяву про ухвалення додаткового рішення.

За приписами частини шостої статті 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Мотивуючи клопотання про зменшення заявлених відповідачем до стягнення витрат до 5000 грн., позивач зазначає, що розмір витрат відповідача є неспівмірним із складністю справи та необґрунтованим обсягом наданих послуг.

Водночас, посилаючись на невідповідність заявленої відповідачем до стягнення суми витрат на правничу допомогу критеріям реальності та розумності, а також необхідність її зменшення до 5000 грн., позивач не навів належного обґрунтування цієї суми витрат на правничу допомогу та не спростував здійсненої судом оцінки наявних в матеріалах справи доказів фактичного понесення відповідачем витрат на надання правової допомоги у заявленому до стягненні розмірі.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.05.2023 у справі № 910/1963/22.

Також позивач у запереченнях вказував, що відповідач порушив ч. 8 статті 129 ГПК України, оскільки при фіксованому розмірі витрат адвоката на правову допомогу, не подав докази їх понесення до судових дебатів.

Між тим, з даними доводами суд не погоджуєть, оскільки у відзиві на позовну заяву за вх.№01-87/5117/25 від 10.11.2025 представник відповідача вказав, що попередній (орієнтований розрахунок судових витрат) становить в сумі 170 000 грн. та зазначив, що докази понесення будуть подані в порядку та у строки передбачені ч. 8, ст. 129 ГПК України.

Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України з дотримання 5 денного строку після ухвалення рішення суду відповідачем 19.03.2026 було подано до суду клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів щодо відшкодування судових витрат, а саме копії: калькуляції вартості надання послуг професійної правничої допомоги №74 від 19.03.2026, акту за №74 про надання послуг професійної правничої допомоги від 19.03.2026, додаткової угоди за №11 від 19.03.2026, платіжної інструкції №000001956 від 19.03.2026 на суму 20 000 грн.

Керуючись ст.ст. 86, 123, 126, 129, 221, 233, 236-238, 240, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

в и р і ш и в:

1. Заяву Приватного акціонерного товариства "ВОЛИНСЬКА ФОНДОВА КОМПАНІЯ" про ухвалення додаткового рішення за вх.№01-87/1519/26 від 20.03.2026 задоволити частково.

2. Стягнути з Фермерського господарства Загнибіди Володимира Дмитровича (27200, Кіровоградська обл., Кропивницький р-н., м. Бобринець, вул. Миколаївська, буд. 156, ) на користь Приватного акціонерного товариства "ВОЛИНСЬКА ФОНДОВА КОМПАНІЯ" (43023, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Мирослава Скорика, 16, ) 85 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повний текст додаткового рішення складено 03.04.2026.

Суддя Дем`як В.М.