ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

06 квітня 2026 р. м. Рівне Справа № 918/822/23(918/405/26)

Господарський суд Рівненської області у складі судді Горплюка А.М., розглянувши матеріали позовної заяви

Товариства з обмеженою відповідальністю "Традєкс", від імені якого діє розпорядник майна Козирицький Андрій Сергійович

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Евервелле Україна"

про стягнення в розмірі 16 141 979,22 грн

без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Козирицький Андрій Сергійович, який діє як розпорядник майна та керівник Товариства з обмеженою відповідальністю "Традєкс", звернувся до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Евервелле Україна" про стягнення в розмірі 16 141 979,22 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що цей позов пред`являється у зв`язку з безпідставним набуттям та збереженням Товариством з обмеженою відповідальністю "Евервелле Україна" доходів від використання майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Традєкс", переданого відповідачу на підставі договору зберігання з правом користування від 26.06.2024. Рішенням Господарського суду, що набрало законної сили, зазначений правочин визнано недійсним, а відповідача зобов`язано усунути перешкоди у користуванні майном позивача. Тобто, встановлено факт користування відповідачем майном позивача без достатньої правової підстави, що має преюдиційне значення у даній справі.

Відтак, позивач зазначає, що позов спрямований на відновлення майнового становища позивача та його кредиторів шляхом повернення доходів, безпідставно збережених відповідачем у результаті користування майновим комплексом позивача.

Дослідивши матеріали поданої позовної заяви, суд вважає за необхідне залишити її без руху, зважаючи на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства (надалі - КУзПБ) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України (надалі - ГПК України), іншими законами України.

Згідно частин 1 та 2 статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України.

Статтями 162 та 164 ГПК України визначено вимоги щодо оформлення позовної заяви та комплектність документів, які повинні додаватися до неї.

Відповідно до частини 1 пункту 2 статті 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частина 2 статті 123 ГПК України).

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України "Про судовий збір".

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2026 рік" встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2026 року складає 3 328,00 грн.

Пунктом 2-1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) ставка судового збору, який підлягає до сплати, становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, у позовній заяві позивачем заявлено майнову вимогу - про стягнення заборгованості в розмірі 16 141 979,22 грн.

Отже, загальна сума судового збору, яка підлягає сплаті за подання даного позову становить 242 129,69 грн (193 703,75 грн при застосуванні коефіцієнта 0,8)

Проте, позивачем до позовної заяви не додано доказів сплати судового збору в передбаченому законом порядку.

При цьому, в тексті позовної заяви міститься клопотання про відстрочення сплати судового збору, в якому позивач вказує, що вимоги цього позову про стягнення відповідних грошових коштів на користь боржника є заходами, направленими фактично на належну реалізацію розпорядником майна вимог Кодексу та захисту і відновлення прав боржника, тобто є необхідними та неминучими діями, що не просто можуть, а повинні вчинятися в межах справи про банкрутство.

Відтак, посилаючись на пункт 4 частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" просить відстрочити сплату судового збору до прийняття рішення у даній справі.

Розглянувши клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору, господарський суд не вбачає підстав для його задоволення з огляду на таке.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, за таких умов, зокрема, заявником (позивачем) у межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) є юридична або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, яка перебуває у судових процедурах розпорядження майном, санації або реструктуризації боргів, за клопотанням арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією) або боржника.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (частина 2 статті 8 Закону України "Про судовий збір").

Так, з аналізу частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію "суд, враховуючи майновий стан сторони, може…", тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Суд зауважує, що відстрочити сплату судового збору можливо лише з урахуванням майнового стану сторони, докази чого мають бути подані заявником разом із клопотанням про таке відстрочення.

Обґрунтовуючи клопотання про відстрочку сплати судового збору, позивач не надає жодних належних та допустимих доказів неможливості сплати судового збору. Позивачем не наведено жодних обставин які б свідчили про наявність умов щодо подальшої можливості сплати судового збору.

Саме лише цитування норми статті 8 Закону України "Про судовий збір" без жодних обґрунтувань не може бути підставою для відстрочення сплати судового збору, а відтак відповідне клопотання позивача є необґрунтованим.

Суд зауважує, що звільнення від сплати судового збору (відстрочення, розстрочення його сплати або зменшення його розміру) з підстав, передбачених статтею 8 Закону України "Про судовий збір", є прерогативою суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо).

Зазначені норми є диспозитивними і встановлюють не обов`язок, а повноваження суду на власний розсуд (за наявності передбачених законом умов) звільнити особу від сплати судового збору (відстрочити, розстрочити його сплату або зменшити його розмір) (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12.03.2021 у справі №912/1061/20).

Також суд враховує, що провадження у справі про банкрутство ТОВ "Традєкс" перебуває на стадії розпорядження майном.

Арбітражний керуючий зазначає, що порушено провадження у справі про банкрутство є безспірним підтвердженням стану неплатоспроможності, попереднім керівництвом боржника не передано документацію та відповідні доступи до електронних систем, користувачем яких є боржник, що є умисним створенням перешкод розпоряднику майна в можливості належним чином здійснювати управління господарською діяльністю боржника, а все майно боржника фактично знаходиться у незаконному володінні ТОВ "Евервелле Україна", яке є відповідачем за цим позовом. Пред`явлення цього позову зумовлено фактом незаконного володіння і користування ТОВ "Евервелле Україна" майном Боржника, що встановлено судовими рішеннями, тобто неправомірність дій відповідача, що стало підставою звернення з цим позовом, є очевидною і належним чином підтвердженою.

Арбітражний керуючий просить суд відстрочити сплату судового збору до прийняття рішення по суті заяви, однак незрозуміло які обставини зміняться та яким чином з`явиться можливість сплатити судовий збір за подання цієї заяви при її вирішенні по суті.

Крім того, у цій справі позивач, звернувшись з клопотанням про відстрочення сплати судового збору, не довів належними та допустимими доказами актуальний майновий стан боржника і неспроможність сплатити судовий збір на момент звернення з позовною заявою, не надав доказів, якими обґрунтовується критичний майновий стан боржника, щоб суд міг надати оцінку відповідним доводам і доказам.

Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду в постанові від 14.01.2025 № 904/11028/15 (904/5476/23) зазначив про те, що перебування боржника в процедурі банкрутства не звільняє його від сплати судового збору, а відповідні втирати належать до витрат арбітражного керуючого, пов`язаних з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство (неплатоспроможність), відшкодування яких врегульовано положеннями статті 30 КУзПБ.

Згідно з частиною 5 статті 30 цього Кодексу кредитори можуть створювати фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. Порядок формування фонду та порядок використання його коштів визначаються рішенням комітету кредиторів та затверджуються ухвалою господарського суду.

Розпорядник майна боржника наділений повноваженнями скликати збори кредиторів боржника та винести на вирішення зборів кредиторів питання про необхідність сплати судового збору за звернення до суду із відповідною заявою, оскільки така заява перш за все спрямована на захист інтересів кредиторів боржника.

Визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Доказами рівня майнового стану можуть бути документи, які підтверджують скрутний майновий стан особи, що, відповідно, унеможливлює сплату нею судових витрат. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини можуть бути підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати (аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 20.02.2020 у справі №420/1582/19, від 17.09.2020 у справі №460/3138/19 тощо).

Верховний Суд неодноразово зазначав (від 02.02.2023 у справі №320/2083/21, від 01.04.2026 у справі № 925/7/24(925/1011/25)), що оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (рішення ЄСПЛ у справах: "Княт проти Польщі" ("Kniat v. Poland") від 26.07.2005; "Єдамскі та Єдамска проти Польщі" ("Jedamski and Jedamska v. Poland") від 26.07.2005).

Таким чином, суд зазначає, що законодавець визначив джерела та порядок відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов`язаних з виконанням ним повноважень у справі, відповідно до яких відповідні відшкодування арбітражному керуючому здійснюються періодично, а не тільки по завершенні відповідної процедури (розпорядження майном, санації, ліквідації тощо), а забезпечення джерел для оплати витрат арбітражного керуючого, пов`язаних з виконанням ним повноважень у справі, належить до повноважень такого арбітражного керуючого.

При цьому доказів звернення розпорядника майна до комітету кредиторів щодо даного питання не надано.

Враховуючи вищевикладене, клопотання про відстрочення сплати судового збору слід відхилити.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Особа, яка має намір подати позовну заяву, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту позовної заяви, в тому числі щодо оплати судового збору.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Таким чином, як органи державної влади, так і суб`єкти господарювання та громадяни поставлені законом у рівні умови, у зв`язку з чим вибіркове надання господарським судом суб`єктивних переваг одним господарюючим суб`єктам перед іншими учасниками судового процесу призведе до порушення вищевказаного конституційного принципу, що є неприпустимим.

Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Отже, самі лише обставини, пов`язані з відсутністю коштів у арбітражного керуючого не можуть вважатися підставою для відстрочення сплати судового збору, а тому підстав для задоволення клопотання арбітражного керуючого Козирицького А.С. про відстрочення сплати судового збору за подання позовної заяви не має.

Враховуючи відсутність сплати судового збору, суд дійшов висновку про невідповідність позовної заяви вимогам пункту 2 частини 1 статті 164 ГПК України.

Відповідно до частини 1 статті 174 ГПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з частиною 2 статті 174 ГПК України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви арбітражного керуючого Козирицького А.С. без руху із встановленням строку та способу усунення її недоліків.

Зважаючи на вищевикладене, керуючись Кодексом України з питань банкрутства та статтей 3, 12, 174, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні клопотання арбітражного керуючого Козирицького А.С. про відстрочення сплати судового збору - відмовити.

2. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Традєкс", від імені якого діє розпорядник майна Козирицький Андрій Сергійович до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Евервелле Україна" про стягнення в розмірі 16 141 979,22 грн - залишити без руху.

3. Встановити Товариству з обмеженою відповідальністю "Традєкс", від імені якого діє розпорядник майна (керівник) Козирицький Андрій Сергійович, строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

4. Встановити Товариству з обмеженою відповідальністю "Традєкс", від імені якого діє розпорядник майна (керівник) Козирицький Андрій Сергійович спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду:

- доказів сплати судового збору в розмірі 193 703,75 грн.

5. Роз`яснити позивачу, що в разі не усунення недоліків у встановлений судом строк, заява вважається неподаною і повертається позивачу згідно з пунктом 5 статті 174 ГПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 06.04.2026 та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя А.М. Горплюк