ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 рокум. ОдесаСправа № 916/2744/25
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богацької Н.С.

суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.,

секретар судового засідання: Алієва К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Харчування плюс»

на рішення Господарського суду Одеської області від 25.12.2025, ухвалене суддею Рогою Н.В., м. Одеса, повний текст рішення складено та підписано 05.01.2026

у справі № 916/2744/25

за позовом: Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради

до відповідачів:

1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Харчування плюс»;

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Смачно та корисно»,

про: розірвання договору, виселення та стягнення 3 722 057, 47 грн,

ВСТАНОВИВ

У липні 2025 року Комунальне некомерційне підприємство «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради (далі КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я») звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харчування плюс» (далі ТОВ «Харчування плюс») та Товариства з обмеженою відповідальністю «Смачно та корисно» (далі ТОВ «Смачно та корисно»), в якому просило суд:

- розірвати договір оренди майна від 29.09.2017, укладений між КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» та ТОВ «Харчування плюс» (далі договір оренди);

- виселити ТОВ «Харчування плюс» з нежитлових приміщень харчоблоку загальною площею 784,0 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Віталія Нестеренка (Академіка Воробйова, б. 9) (далі нежитлові приміщення, об`єкт оренди), на користь КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я»;

- стягнути солідарно з ТОВ «Харчування плюс» та ТОВ «Смачно та корисно» на користь КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» 2665211,07 грн заборгованості за договором оренди;

- стягнути з ТОВ «Харчування плюс» на користь КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» 1056846,40 грн заборгованості за договором оренди.

Позов мотивований неналежним виконанням ТОВ «Харчування плюс» прийнятих на себе зобов`язання за укладеним між сторонами договором оренди в частині повної та своєчасної сплати орендних платежів (оренди та комунальних платежів), зокрема, за період з березня 2021 року по червень 2025 року у ТОВ «Харчування плюс» наявна заборгованість за договором оренди у загальному розмірі 3722057,47 грн. Позивач зазначив, що внаслідок цього він значною мірою позбавився того, на що розраховував при укладенні договору, що є істотним порушенням його умов, відповідно, достатньою підставою для його розірвання і зобов`язання орендаря повернути об`єкт.

Обґрунтовуючи позов в частині солідарного стягнення заборгованості з ТОВ «Харчування плюс» та ТОВ «Смачно та корисно», позивач зазначав, що ТОВ «Смачно та корисно» утворилося 15.08.2023 шляхом виділу з ТОВ «Харчування плюс», однак після такого виділу неможливо точно встановити їхні обов`язки за окремими зобов`язаннями, що існували у ТОВ «Харчування плюс» до виділу (що також встановлено у іншій господарській справі № 916/2800/24), а тому, в силу положень ч. 4 ст. 109 ЦК України, ТОВ «Харчування плюс» та ТОВ «Смачно та корисно» несуть солідарну відповідальність перед кредиторами за зобов`язаннями, що існували у ТОВ «Харчування плюс» до виділу, в тому числі перед позивачем за договором оренди.

Таким чином, заборгованість за зобов`язаннями за договором оренди, які існували у ТОВ «Харчування плюс» до виділу ТОВ «Смачно та корисно», а саме заборгованість в розмірі 2665211,07 грн (з 3722057,47 грн), підлягає стягненню в солідарному порядку з ТОВ «Харчування плюс» та ТОВ «Смачно та корисно». В свою чергу, заборгованість , яка виникла у ТОВ «Харчування плюс» після виділу ТОВ «Смачно та корисно», а саме заборгованість в розмірі 1056846, 40 грн (з 3722057,47 грн), підлягає стягненню виключно з ТОВ «Харчування плюс».

Рішенням Господарського суду Одеської області від 25.12.2025 у справі № 916/2744/25 позов КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» задоволено повністю.

Місцевий господарський суд виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ «Харчування плюс» подало на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині розірвання договору оренди та виселення. ухвалити нове рішення в цій частині, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовити, в іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги ТОВ «Харчування плюс» посилається на наступне:

- у даному відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин приписів ст. 651 ЦК України, з посиланням на яку судом першої інстанції було задоволено позовні вимоги про розірвання договору оренди;

- припинення договору оренди визначені ст. 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», а, отже, питання наявності підстав для застосування до спірних правовідносин приписів ст. 651 ЦК України має вирішуватись судом із урахуванням вимог спеціального закону.

- натомість, приписами Закону України «Про оренду державного та комунального майна» несвоєчасна сплата орендних платежів взагалі не віднесена до підстав, встановлених для припинення договору;

- позивач, в першу чергу, мав звернутись до суду із вимогою про припинення договору, яка згідно приписів ст. 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» є належним способом захисту порушених прав. Договором оренди також передбачено право Орендодавця саме на припинення договору;

- застосування судом першої інстанції такого способу захисту як розірвання договору оренди Законом України «Про оренду державного та комунального майна» не передбачено. Вимога про розірвання договору оренди є неналежним способом захисту у спірних правовідносинах, а, отже, у будь-якому випадку не могла бути задоволена судом першої інстанції;

- враховуючи необхідність відмови у задоволенні вимог про розірвання договору, у суду першої інстанції також були відсутні підстави для задоволення вимоги про виселення ТОВ «Харчування плюс» із займаного приміщення, оскільки вона (вимога про виселення) є похідною від вимоги про розірвання договору;

- окремо скаржник наголошує, що сама вимога про виселення не необґрунтованою, оскільки спірні приміщення є нежитловими, що, в свою чергу, за житловим законодавством взагалі виключає можливість як вселення в них, так і виселення з них.

Разом з апеляційною скаргою ТОВ «Харчування плюс» заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи визначено судову колегію у складі головуючого судді Богацької Н.С., Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи № 916/2744/25 та вирішено відкласти питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами до надходження матеріалів з суду першої інстанції.

05.02.2026 матеріали даної справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.02.2026 відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ «Харчування плюс» про звільнення від сплати судового збору, апеляційну скаргу залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України як таку, що не відповідає вимогам п. 2 ч. 3 ст. 258 ГПК України та встановлено скаржнику 10-ти денний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання суду доказів сплати судового збору у розмірі 7267,20 грн (за належними реквізитами).

20.02.2026 від ТОВ «Харчування плюс» надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано квитанцію від 19.02.2026 № 6679-2622-7311-0977 на суму 7267,20 грн.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 за апеляційною скаргою ТОВ «Харчування плюс» відкрито апеляційне провадження, встановлено іншим учасникам справи строк до 06.03.2026 для подання відзиву на апеляційну скаргу, роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, призначено справу до розгляду на 10.03.2026 о 14:15 год.

03.03.2026 від КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про її безпідставність та необґрунтованість. Позивач заперечував проти її задоволення, просив залишити рішення Господарського суду Одеської області від 25.12.2025 у справі № 916/2744/25 без змін.

Будь-яких інших заяв чи клопотань не надходило.

У зв`язку з перебуванням судді-учасника колегії Діброви Г.І. з 09.03.2026 по 13.03.2026 у відрядженні (відповідно до наказу голови суду від 03.03.2026 №27-в), розгляд справи 10.03.2026 о 14:15 год. не відбувся.

Водночас, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.03.2026 учасників справи було повідомлено, що судове засідання з розгляду апеляційної скарги ТОВ «Харчування плюс» на рішення Господарського суду Одеської області від 25.12.2025 відбудеться 31.03.2026 о 13:15 год.

Дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія зазначає наступне.

Насамперед колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на приписи ч. 1 ст. 269 ГПК України, у даному випадку колегія суддів переглядає рішення Господарського суду Одеської області від 25.12.2025 у справі № 916/2744/25 лише в частині задоволення позову про розірвання укладеного 29.09.2017 між КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» та ТОВ «Харчування плюс» договору оренди, а також виселення ТОВ «Харчування плюс» з орендованих нежитлових приміщень.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, 29.09.2017 між КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» (Орендодавець) та ТОВ «Харчування плюс» (Орендар) укладено договір оренди майна (а.с.32-34 т.1) відповідно до п. 1.1. якого КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» передає, а ТОВ «Харчування плюс» приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення харчоблоку, загальною площею 784,0 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Воробйова, 9, з метою розміщення їдальні, яка не здійснює продаж товарів підакцизної групи.

Відповідно до пункту 3.1. договору орендна плата перераховується Орендодавцю щомісячно не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, та визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку липень 2017 року 16 387,71 грн. Орендна плата за перший місяць оренди жовтень 2017 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за серпень жовтень 2017 року, після їх повідомлення Держкомстатом. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Згідно з п. 3.5. договору вказана у п. 3.1. договору орендна плата не враховує ПДВ, експлуатаційні витрати Орендодавця по утриманню об`єкта оренди, податок на землю тощо, які сплачуються Орендарем окремо, на підставі виставлених Орендодавцем рахунків за ставками, що діють на час сплати. У разі несплати вказаних у цьому пункті коштів протягом більш ніж 90 днів з моменту виставлення рахунку, Орендодавець має право на розірвання цього договору.

Пунктом 4.1. договору визначено, що Орендар повинен використовувати орендоване майно у відповідності до його цільового призначення та умов цього договору, своєчасно і в повному обсязі вносити Орендодавцеві орендну плату та кошти, вказані в п. 3.5 Договору.

Відповідно до п. 7.2. договору Орендодавець може виступати з ініціативою щодо внесення змін у договір або його розірвання в разі погіршення стану орендованого майна внаслідок його неналежного використання або невиконання умов договору.

Пунктом 8.5. договору передбачено, що у випадку невиконання умов договору Орендодавець має право ініціювати питання щодо розірвання договору.

Дія договору припиняється, зокрема, достроково за згодою сторін або за рішенням суду (господарського суду), а також в інших випадках, передбачених чинним законодавством України (п. 8.4. договору).

У разі припинення цього договору майно повертається Орендарем Орендодавцеві не пізніше трьох робочих днів (п.9.5 договору оренди)

Згідно з п. 9.9. договору його може бути розірвано на вимогу однієї з сторін за рішенням господарського суду у разі невиконання іншою стороною своїх зобов`язань за цим договором, а також у випадках, передбачених чинним законодавством України.

На виконання умов договору, 01.10.2017 сторони підписали акт прийому-передачі, згідно якого Орендар прийняв, а Орендодавець передав приміщення харчоблоку, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Воробйова, 9, загальною площею 784,0 кв.м.

Додатковою угодою від 30.06.2020 (а.с.36 т.1) викладено п. 1.1. договору у новій редакції (змінено вартість об`єкту оренди), а також продовжено термін дії договору до 30.05.2023 включно.

Як зазначає позивач, у період з березня 2021 року по 16 червня 2025 року у ТОВ «Харчування плюс» виникла заборгованість за договором в загальному розмірі 3722057,47 грн.

Так, в матеріалах цієї справи містяться виставлені позивачем відповідачу за період з березня 2021 року по червень 2025 року рахунки на оплату (а.с.37-154 т.1), які стосуються сплати вартості зовнішньо експлуатаційних видатків, земельного податку, теплоенергії, електроенергії (у тому числі послуги з її розподілу), оренди приміщень, водопостачання і водовідведення.

Також в матеріалах цієї справи містяться виставлені позивачем відповідачу рахунки зі сплати пені за прострочену плату оренди нежитлових приміщень по договору, а також довідки, з яких вбачається, що:

- оренда за січень 2021 року сплачена лише 29.03.2021 (19 днів прострочення);

- оренда за березень 2021 року сплачена лише 21.07.2021 (72 дні прострочення);

- оренда за квітень 2021 року сплачена лише 23.07.2021 (43 дні прострочення);

- оренда за травень 2021 року сплачена лише 10.09.2021 (62 дні прострочення);

- оренда за березень 2021 року сплачена лише 21.07.2021 (72 дні прострочення);

- оренда за липень 2021 року сплачена лише 26.01.2022 (139 днів прострочення);

- оренда за серпень 2021 року сплачена лише 26.01.2021 (108 днів прострочення);

- оренда за вересень 2021 року сплачена лише 26.01.2021 (77 днів прострочення);

- оренда за жовтень 2021 року сплачена лише 26.01.2021 (48 днів прострочення);

- оренда за листопад 2021 року сплачена лише 26.01.2021 (16 днів прострочення);

Факти виставлення позивачем відповідачу вищевказаних рахунків на оплату відповідачем (скаржником) не заперечується.

При цьому, несплата виставлених позивачем за період з березня 2021 року по червня 2025 року рахунків на оплату відповідачем (скаржником) також не заперечується.

Про наявність у ТОВ «Харчування плюс» заборгованість за договором в загальному розмірі 3722057,47 грн також свідчить Акт звірки від 23.06.2025 (а.с.168 т.1), підписаний без жодних зауважень та скріпленим печатками як КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я», так і ТОВ «Харчування плюс».

З вищевказаного Акту звірки вбачається, що сальдо ТОВ «Харчування плюс» станом на 10.06.2025 складає:

- 363752,66 грн оренда;

- 5667,61 грн пеня;

- 145855,36 грн зовнішні експлуатаційні видатки;

- 8061,02 грн податок на землю;

- 294015,63 грн теплопостачання;

- 110437,56 грн водопостачання і водовідведення;

- 2794267.63 грн електропостачання.

З наявних в матеріалах цієї справи банківських виписок по рахунку КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» за період 01.01.2020 по 31.12.2024 (а.с.155-167 т.1) не вбачається сплати саме виставлених позивачем відповідачу за період з березня 2021 року по червня 2025 року рахунків на оплату (а.с.37-154 т.1).

При цьому, будь-яких оплат у 2025 році відповідачем взагалі не здійснювалося.

Предметом позову у даній справі (в оскаржуваній частині) є вимоги КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» про розірвання укладеного 29.09.2017 з ТОВ «Харчування плюс» договору оренди, а також виселення ТОВ «Харчування плюс» з орендованих нежитлових приміщень.

Задовольняючи позов, місцевий господарський суд виходив з доведеності позивачем факту неналежного виконання ТОВ «Харчування плюс» прийнятих на себе зобов`язання за укладеним між сторонами договором оренди в частині повної та своєчасної сплати орендних платежів (оренди та комунальних платежів), внаслідок чого позивач значною мірою позбавився того, на що розраховував при укладенні договору, що є істотним порушенням його умов, відповідно, достатньою підставою для його розірвання і зобов`язання орендаря повернути об`єкт.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Щодо розірвання договору.

Розірвати можна лише договір, який діє (постанови Верховного Суду від 13.03.2025 у справі № 922/1778/24, від 24.04.2025 у справі № 910/3690/24, від 12.09.2024 у справі № 915/386/22).

Згідно з п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану», договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану, вважаються продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, крім випадку, коли балансоутримувач з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди повідомив орендодавцю та орендарю про непродовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону. Норма щодо продовження договору, встановлена цим пунктом, не застосовується до договорів, щодо яких рішення про їх продовження прийнято на аукціоні і аукціон оголошено до дати набрання чинності цією постановою. Для продовження договору оренди на строк, передбачений цим пунктом, заява орендаря та окреме рішення орендодавця не вимагаються.

При цьому, у п. 16 постанови Кабінету Міністрів України № 634 від 27.05.2022 визначено, що орендодавці державного та комунального майна повинні забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови, а також продовження та припинення договорів оренди відповідно до пункту 5 цієї постанови починаючи з 24.02.2022.

Правовий аналіз наведених нормативних приписів постанови Кабінету Міністрів України № 634 від 27.05.2022 дає підстави для висновку, що автоматичне продовження договорів оренди державного та комунального майна, строк дії яких закінчується під час дії воєнного стану, починається з 24.02.2022, за умови, зокрема, що строк дії відповідних договорів завершується у період воєнного стану.

Відповідні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 19.03.2024 р. у справі № 910/3272/23.

Таким чином, оскільки строк дії договору закінчувався 30.05.2023, тобто в період дії воєнного стану, дія даного договору була продовжена на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 634 від 27.05.2022.

Отже договір оренди, станом на момент звернення з позовом, не припинив свою дію.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами статей 626 - 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Спірні правовідносини стосуються оренди комунального майна, то до них підлягають застосуванню положення Закону України «Про оренду державного та комунального майна», який регулює правові, економічні та організаційні відносини, пов`язані з передачею майна державної та комунальної власності в оренду та відносини між орендарем та орендодавцем.

На час укладення договору оренди діяли положення Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 № 2269-XII.

Згідно ч. 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» ( в редакції станом на дату укладення договору оренди) орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

03.10.2019 прийнято Закон України «Про оренду державного та комунального майна» № 157-ІХ (далі Закон № 157-ІХ), у розділі «Прикінцеві та перехідні положення» якого передбачено, що він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 01.02.2020 (за виключенням окремих норм).

Пунктом 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №157-IX визнано таким, що втратив чинність, Закон України «Про оренду державного та комунального майна» (Відомості Верховної Ради України, 1992, № 30, ст. 416 із наступними змінами) з дня введення в дію цього Закону.

Враховуючи опублікування тексту Закону № 157-ІХ в офіційному друкованому виданні «Голос України» 26.12.2019, останній набрав чинності 27.12.2019 і введений в дію з 01.02.2020, отже, з цієї дати підлягають застосуванню його норми (за винятком норм, наведених у розділі «Прикінцеві та перехідні положення»).

Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 16.01.2025 у справі № 927/395/23, від 26.11.2024 у справі № 927/394/23, від 07.02.2024 у справі № 902/852/22.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону № 157-ІХ оренда - речове право на майно, відповідно до якого орендодавець передає або зобов`язується передати орендарю майно у користування за плату на певний строк.

Частинами 1, 4 ст. 17 Закону № 157-ІХ визначено, що орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

За укладеним між сторонами договором виникли орендні правовідносини, за яким КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» (як Орендодавець) передало ТОВ «Харчування плюс» (як Орендарю) в строкове платне користування нежитлові приміщення з метою розміщення їдальні, яка не здійснює продаж товарів підакцизної групи.

При цьому, ТОВ «Харчування плюс» (як Орендар) прийняв на себе зобов`язання своєчасно і в повному обсязі вносити Орендодавцеві орендну плату та кошти, вказані в п. 3.5 договору (п. 4.1. договору).

В свою чергу, згідно з п. 3.5. договору вказана у п. 3.1. договору орендна плата не враховує ПДВ, експлуатаційні витрати Орендодавця по утриманню об`єкта оренди, податок на землю тощо, які сплачуються Орендарем окремо, на підставі виставлених Орендодавцем рахунків за ставками, що діють на час сплати.

Отже сторонами досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору оренди, у тому числі щодо розміру та порядку сплати орендних платежів (як самої оренди, так і платежів, передбачених п. 3.5. договору).

Колегія суддів враховує, що ТОВ «Харчування плюс» обставина укладання між сторонами договору, а також користування нерухомим майном визнається. Обставини цієї справи свідчать про обізнаність Орендаря з умовами договору. В спірний період жодних заперечень, зауважень, у тому числі з приводу розміру та порядку сплати орендної плати та платежів, передбачених п. 3.5. договору, від Орендаря не було.

Натомість, як вже зазначалось раніше, у період з березня 2021 року по червень 2025 року у ТОВ «Харчування плюс» виникла заборгованість за договором в загальному розмірі 3722057,47 грн. Вказана заборгованість складається як зі сплати оренди за користування майном, так і зі сплати коштів, передбачених п. 3.5. договору (експлуатаційні витрати Орендодавця по утриманню об`єкта оренди, податок на землю, а також комунальні послуги, пов`язані з теплопостачанням, водопостачанням і водовідведенням, електроенергією).

При цьому, з матеріалів цієї справи вбачається, що відповідач у спірний період систематично порушував умови договору оренди, а саме не вносив орендну плату у строки, встановлені договором (два і більше разів), не сплачував інші обов`язкові платежі, передбачені п. 3.5. договору (більше 90 днів), а з 2025 року взагалі перестав здійснювати будь-які оплати за договором.

Вищевказані обставини відповідачем жодними належними та допустимими доказами не спростовані.

Більш того, факт наявності заборгованості та несплати виставлених позивачем відповідачу за період з березня 2021 року по червня 2025 року рахунків на оплату відповідачем (скаржником) і не заперечується, рішення суду в частині стягнення заборгованості відповідачем не оскаржується.

Так, згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 157-ІХ договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його укладено; укладення концесійного договору з орендарем державного майна відповідно до закону; приватизації об`єкта оренди орендарем (за участю орендаря); припинення юридичної особи - орендаря або юридичної особи - орендодавця (за відсутності правонаступника); смерті фізичної особи - орендаря; визнання орендаря банкрутом; знищення об`єкта оренди або значне пошкодження об`єкта оренди.

Водночас, частиною 2 ст. 24 Закону № 157-ІХ передбачено, що договір оренди може бути достроково припинений за згодою сторін. Договір оренди може бути достроково припинений за рішенням суду та з інших підстав, передбачених цим Законом або договором.

Отже, підставою для дострокового розірвання договору оренди може бути належним чином доведене невиконання орендарем хоча б одного з його зобов`язань, передбачених Законом № 157-ІХ або договором оренди.

Як вже зазначалося, умовами договору оренди сторонами чітко передбачено, що орендар повинен своєчасно і в повному обсязі вносити Орендодавцеві орендну плату та кошти, вказані в п. 3.5 договору (п. 4.1. договору).

При цьому, умовами договору оренди сторонами погоджені і підстави для його дострокового розірвання, а саме: у разі несплати коштів, вказаних в п. 3.5. договору, протягом більш ніж 90 днів з моменту виставлення рахунку, Орендодавець має право на розірвання цього договору; Орендодавець може виступати з ініціативою щодо розірвання договору в разі невиконання умов договору (п. 7.2. договору); у випадку невиконання умов договору Орендодавець має право ініціювати питання щодо розірвання договору (п. 8.5. договору); дія договору припиняється, зокрема, за рішенням суду, а також в інших випадках, передбачених чинним законодавством України (п. 8.4. договору); договір може бути розірвано на вимогу однієї з сторін за рішенням суду у разі невиконання іншою стороною своїх зобов`язань за цим договором, а також у випадках, передбачених чинним законодавством України (п. 9.9. договору).

Таким чином, за умовами укладеного між сторонами договору, неналежне виконання Орендарем його умов (своєчасно і в повному обсязі вносити Орендодавцеві орендну плату та кошти, вказані в п. 3.5 договору) є підставою для його дострокового розірвання.

Колегія суддів також зазначає, що норма ч. 2 ст. 24 Закону № 157-ІХ має застосовуватися з урахуванням загальних положень ЦК України, які регулюють питання щодо дострокового розірвання договору оренди за рішенням суду.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути також розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що істотне порушення орендарем (наймачем) такої умови договору оренди комунального майна, як систематичне (два і більше разів) своєчасне (у строк встановлений договором) невнесення орендної плати або несплата її повністю, а також невиконання сторонами інших своїх зобов`язань, в тому числі несплата інших обов`язкових платежів, є достатньою правовою підставою для дострокового розірвання договору оренди в судовому порядку та повернення орендованого майна орендодавцю (наймодавцю) (постанови Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 925/421/21 та від 01.12.2021 у справі № 916/1668/20).

При цьому, сплата заборгованості з орендної плати та інших обов`язків платежів як після відкриття провадження у справі, так і напередодні подання позову не може виправдовувати бездіяльність відповідача, як господарюючого суб`єкта, якщо має місце неодноразове прострочення сплати цих платежів по договору, та бути підставою для висновку про відсутність істотного порушення умови договору оренди, оскільки однією із кваліфікуючих ознак договору оренди є його оплатний характер.

Також у постанові Верховного Суду від 22.12.2021 у справі № 924/120/21 зазначено, що право наймодавця на відмову від договору найму, передбачене ч. 1 ст. 782 ЦК України, не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду із вимогою розірвати договір у разі несплати наймачем (орендарем) платежів, якщо вбачається істотне порушення умов договору. У розумінні наведених положень істотне порушення наймачем такої умови договору найму майна як своєчасне внесення орендної плати є достатньою підставою для дострокового розірвання договору найму та повернення наймодавцеві речі із найму.

Колегія суддів зазначає, що орендоване майно є комунальним, орендна плата сплачується до місцевого бюджету, тому систематичне (два і більше разів) несвоєчасне невнесення орендної плати завдає істотної шкоди місцевому бюджету, і в такому разі має місце неефективне використання комунального майна.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів цілком погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для розірвання укладеного 29.09.2017 між КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» та ТОВ «Харчування плюс» договору оренди.

Доводи скаржника вищевказаних висновків суду жодним чином не спростовують.

Щодо виселення.

У разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди (ч. 1 ст. 25 Закону № 157-ІХ).

У разі припинення цього договору майно повертається Орендарем Орендодавцеві не пізніше трьох робочих днів (п. 9.5 договору оренди).

Згідно з ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Статтею 785 ЦК України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз вищевказаних норм дає підстави для висновку, що розірвання договору за рішенням суду має наслідком припинення зобов`язань сторін за цим договором, відповідно, припинення дії самого договору оренди.

З огляду на викладене вище, враховуючи те, що позовна вимога позивача про розірвання договору задоволена, то правові підстави для продовження користування відповідачем нерухомим майном відсутні, відповідно, підлягає задоволенню й похідна від неї вимога про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення відповідача з орендованого приміщення.

При цьому, колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 33 ст. 66 Закону України примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням.

За таких обставин, обраний позивачем спосіб захисту у вигляді виселення відповідача із орендованого приміщення (як наслідок розірвання договору в судовому порядку) в даному випадку є ефективним способом захисту порушених прав позивача як орендодавця спірного майна.

Колегія суддів також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 22.03.2023 у справі № 916/2467/21, про те, що спрямованість вимог позивача домогтися судовим рішенням припинення безпідставного використання та повернення майна є зрозумілою та відповідає способу захисту прав у спірних правовідносинах. Спосіб, у який позивач виклав ці вимоги в позові, не означає обрання неправильного способу захисту порушеного права на майно, яке було передано в оренду. Отже, вимога про виселення відповідача є обґрунтованою та такою, що забезпечує поновлення порушеного права позивача як орендодавця, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Такий висновок викладено і у постанові Верховного Суду від 05.02.2025 у справі № 916/5704/23.

Доводи апеляційної скарги також жодним чином не спростовують висновків суду та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.

Згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

По справі «Руїз Торіха проти Іспанії», ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи

В силу приписів ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Харчування плюс» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 25.12.2025 у справі № 916/2744/25 залишити без змін.

Постанова, відповідно до вимог ст. 284 ГПК України, набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до ст. 288 ГПК України.

Повна постанова складена 06.04.2026.

Головуючий суддя Н.С. Богацька

Судді Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська