ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2026 р. Справа № 917/1814/25(548/1354/25)

Суддя Господарського суду Полтавської області Білоусов С.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, матеріали

за позовною заявою ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер", вул. Халаменюка, буд. 8, офіс 526, м. Кременчук, Полтавська область, 39600,

про стягнення грошових коштів

в межах справи про банкрутство № 917/1814/25

за заявою Акціонерного товариства "Одеснафтопродукт", провулок 2-й Артелерійський, 6, м. Одеса, 65039,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер", вул. Халаменюка, буд. 8, офіс 526, м. Кременчук, Полтавська область, 39600,

про відкриття провадження у справі про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

17 червня 2025 року до Хорольського районного суду Полтавської області звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер" про стягнення заборгованості із невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану щорічну відпустку за період роботи та середній заробіток за час затримки виплати належних звільненому працівнику сум за весь час затримки.

Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 17.12.2025 року передано справу № 548/1354/25 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер", (вул. Халаменюка, буд. 8, офіс 526, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ) про стягнення грошових коштів за виключною підсудністю до Господарського суду Полтавської області для розгляду в межах провадження у справі № 917/1814/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер".

Вказана справа відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16.01.2026 року приєднана судді Білоусову С.М. до справи.

Згідно п. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження.

Враховуючи зазначене, суд ухвалою від 21.01.2026 року, прийняв справу № 917/1814/25(548/1354/25) до свого провадження та постановив здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позивач обгрунтовує позовні вимоги тим, що відповідач порушуючи норми Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) не провів розрахунок у день звільнення - 17.03.2025 року і до теперішнього часу не розрахувався. У зв`язку з чим позивач, посилаючись на статтю 116 та КЗпП України, просить суд стягнути з відповідача 61 540,17 грн. невиплаченої заробітної плати.

23.03.2026 року від відповідача надійшов супровідний лист (вх. № 3799), у якому останній просить суд долучити до матеріалів справи Довідку по заборгованості з виплати заробітної плати № 37 від 23.03.2026 року.

Відповідач у визначений судом строк, без поважних причин, відзив на позов не надав вимоги ухвали від 21.01.2026 року не виконав, про відкриття провадження у даній справі був повідомлений належним чином, до матеріалів справи долучено довідку про доставку електронного листа (ухвали суду від 21.01.2026 року) одержувачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "Інчер".

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 згідно наказу № 44-к від 10.01.2023 року була прийнята на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер" на посаду оператора заправних станцій 3 розряду АЗС.

17.03.2025 року згідно наказу № 98-к позивача було звільнено з займаної посади за власним бажанням. Відповідач у порушення норм КЗпП не здійснив розрахунок належних позивачу виплат під час звільнення і має заборгованість, як заявляє позивач, станом на сьогодні в сумі 61 540,17 грн.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань, посилаючись на ст. 116 КЗпП, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер" 61 540,17 грн. невиплаченої заробітної плати.

При прийнятті рішення судом враховано наступне.

Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Так, згідно статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а також з окремими громадянами у сфері державного і договірного регулювання оплати праці, визначено Законом України "Про оплату праці".

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

За приписами ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як встановлено судом, ТОВ "Інчер" при звільненні ОСОБА_1 не здійснив виплату всіх сум, що належать їй від підприємства.

Однак, суд зазначає, що згідно з Довідкою № 37 від 23.03.2025 року виданої директором ТОВ "Інчер" заборгованість по заробітній платі, яка належить до виплати, становить 44 378,38 грн. Сума в розмірі 61 540,17 грн, яка заявлена до стягнення позивачем, є нарахованою, без вирахування обов`язкових утримань.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, в сумі 44 378,38 грн.

Також суд звертає увагу позивача на те, що в тексті позовної заяви останній посилається на статті про право на виплату середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, а також на відшкодування за невикористану відпустку. Однак, при цьому позивач не надав жодних розрахунків і не здійснив нарахувань на підтвердження таких позовних вимог, при тому, що витребувані позивачем документи були надані відповідачем та знаходяться у матеріалах справи.

Враховуючи вищевикладене суд зазначає, що не може здійснювати нарахування виплат самостійно та також самостійно визначати періоди такого нарахування, і тим сам суд не має права виходити за межі позовних вимог. Ціна позову, як зазначає сам позивач, складає - 61 540,17 грн., тобто заявлена сума заборгованості по заробітній платі.

За викладено, суд не здійснює розгляд справи в частині компенсації за невикористану щорічну відпустку за період роботи та середній заробіток за час затримки виплати належних звільненому працівнику сум за весь час затримки.

Згідно із п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, про часткове задоволення позовних вимог.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Керуючись статтями 232-233, 237-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер" (вул. Халаменюка, буд. 8, офіс 526, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 44 378,38 грн. невиплаченої заробітної плати.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Копію рішення направити учасникам (сторонам) справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено та підписано 26.03.2026 року.

Суддя Білоусов С. М.