ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 рокум. ОдесаСправа № 916/4066/25
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.,

суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

секретар судового засідання: Кияшко Р.О.

за участю представників учасників справи:

від Державного підприємства "МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ "ЧОРНОМОРСЬК": Чабан І.А.,

від Державного підприємства "АДМІНІСТРАЦІЯ МОРСЬКИХ ПОРТІВ УКРАЇНИ" в особі філії "ДНОПОГЛИБЛЮВАЛЬНИЙ ФЛОТ" Державного підприємства "АДМІНІСТРАЦІЯ МОРСЬКИХ ПОРТІВ УКРАЇНИ": Перейма Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Державного підприємства "МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ "ЧОРНОМОРСЬК"

на рішення Господарського суду Одеської області від 08.01.2026 року, суддя в І інстанції Гут С.Ф., повний текст якого складено 13.01.2026, в м. Одесі

у справі: №916/4066/25

за позовом: Державного підприємства "МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ "ЧОРНОМОРСЬК"

до відповідача: Державного підприємства "АДМІНІСТРАЦІЯ МОРСЬКИХ ПОРТІВ УКРАЇНИ" в особі філії "ДНОПОГЛИБЛЮВАЛЬНИЙ ФЛОТ" Державного підприємства "АДМІНІСТРАЦІЯ МОРСЬКИХ ПОРТІВ УКРАЇНИ"

про стягнення 381 730,64 грн

ВСТАНОВИВ

У жовтні 2025 року Державне підприємство "МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ "ЧОРНОМОРСЬК" звернулось до Господарського суду Одеської області із позовною заявою про стягнення з Державного підприємства "АДМІНІСТРАЦІЯ МОРСЬКИХ ПОРТІВ УКРАЇНИ" в особі філії "ДНОПОГЛИБЛЮВАЛЬНИЙ ФЛОТ" Державного підприємства "АДМІНІСТРАЦІЯ МОРСЬКИХ ПОРТІВ УКРАЇНИ" 381 730,64 грн заборгованості.

Позов обґрунтований тим, що ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК" надано в постійне користування земельну ділянку із внесенням відомостей до державних реєстрів, втім на відповідній земельній ділянці розташовано майно Відповідача, тобто фактичним користувачем земельної ділянки є саме Відповідач. Однак позивач як особа, котрій надано право постійного користування земельною ділянкою, вимушений сплачувати земельний податок, не дивлячись на фактичне використання земельної ділянки іншою особою. Відтак, ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК" зазначає про сплату земельного податку упродовж 04.07.2023 31.08.2025 сукупним розміром 381 730,64 грн за земельну ділянку, котру використовує Відповідач. Вказане, за посиланням ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК", наділяє правом звернення із позовом про стягнення з ДП "АМПУ" 381730,64 грн безпідставно збережених коштів.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 08.01.2026 у справі №916/4066/25 у задоволенні позову відмовлено.

Судом встановлено, що Позивач є постійним землекористувачем спірних ділянок, що підтверджується державним актом та витягами з ДРРП. Власником землі є Одеська ОДА. На цих ділянках розташовані об`єкти нерухомості, що належать Відповідачу на праві господарського відання. Позивач, сплативши земельний податок у сумі 381 730,64 грн за період з 04.07.2023 по 31.08.2025, просить стягнути ці кошти з Відповідача як безпідставно збережені (ст. 1212 ЦК України) пропорційно площі забудови.

Оцінюючи правомірність вимог на підставі ст. 1212 ЦК України, суд зазначив, що зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна виникають лише за умови збагачення однієї особи за рахунок іншої поза встановленими законом підставами. Хоча власник нерухомості стає фактичним користувачем землі під нею, відносини з недоотримання доходів (орендної плати) виникають виключно між власником земельної ділянки та таким користувачем.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на те, що Позивач не є власником землі, а отже, за нормами чинного законодавства, не є отримувачем плати за землю. При цьому саме Позивач як постійний користувач є суб`єктом сплати земельного податку згідно з ПК України. Оскільки кошти перераховувалися до бюджету, Відповідач не є їх набувачем у розумінні ст. 1212 ЦК України. Таким чином, вимога про компенсацію податку за рахунок Відповідача не відповідає змісту правового регулювання кондикційних зобов`язань.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Державного підприємства "МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ "ЧОРНОМОРСЬК", в якій скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 08.01.2026 у справі №916/4066/25 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у позові, мотивуючи це тим, що кондикційні зобов`язання виникають виключно між власником ділянки та фактичним користувачем. Апелянт наголошує, що згідно зі ст. 206 ЗК України та ст. 287 ПК України, обов`язок сплачувати плату за землю покладено як на власників, так і на зареєстрованих землекористувачів. Оскільки ДП «МТП «Чорноморськ» до моменту припинення права постійного користування (17.11.2025) було законним платником податку в силу закону, воно не могло ухилитися від цього обов`язку, попри фактичне використання землі Відповідачем (ДП «АМПУ»). Таким чином, компенсація цих витрат через механізм ст. 1212 ЦК України є належним способом захисту саме для зареєстрованого користувача, який поніс реальні витрати за іншу особу.

Апелянт вважає помилковим твердження суду, що набувачем коштів є бюджет, а не Відповідач. Суть позову полягає не в стягненні податку, а в поверненні збережених (заощаджених) Відповідачем коштів. Відповідач, будучи власником нерухомості, в силу принципу «єдності долі землі та будівлі» став фактичним користувачем ділянки, проте свідомо зволікав з оформленням правоустановчих документів. Це призвело до того, що Позивач був змушений сплачувати кошти за землю, яку фактично не використовував. Отже, Відповідач зберіг у себе грошові кошти (які мав би сплачувати як орендну плату або податок) саме за рахунок Позивача, що є класичним випадком безпідставного збагачення.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, оскільки ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права та враховує актуальну судову практику. Твердження Апелянта про те, що суд не взяв до уваги принцип платності землекористування, є безпідставними, оскільки спір стосувався не факту платності як такого, а наявності цивільно-правового обов`язку Відповідача компенсувати Позивачу сплачений ним земельний податок.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що обов`язок сплати земельного податку виникає на підставі норм Податкового кодексу України та покладається на зареєстрованого власника або постійного землекористувача. Виконання Позивачем свого податкового обов`язку не створює автоматичного права вимоги до іншої особи, оскільки сплачені кошти зараховуються до відповідного бюджету, а не набуваються чи зберігаються Відповідачем. Відтак, умови для застосування статті 1212 Цивільного кодексу України у даних правовідносинах відсутні.

Відповідач наголошує на необхідності застосування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 01 липня 2025 року у справі № 910/8162/24. У вказаній справі суд касаційної інстанції чітко зазначив, що постійний землекористувач не є отримувачем плати за землю, а тому не має правових підстав вимагати від власника нерухомості компенсації земельного податку в порядку кондикції. Спроби Апелянта ототожнити статус постійного землекористувача зі статусом власника землі суперечать сталій судовій практиці та природі земельних відносин.

Крім того, Відповідач вказує на відсутність у його діях ознак протиправної поведінки, оскільки він об`єктивно не мав можливості зареєструвати право користування земельною ділянкою до моменту припинення такого права за Позивачем у встановленому законом порядку. Оскільки право постійного користування залишалося за Позивачем, саме він був єдиним суб`єктом плати за землю.

Також зазначає про невідповідність площ об`єктів нерухомості загальній площі земельної ділянки, що виключає можливість визнання Відповідача фактичним користувачем всієї ділянки без відповідного рішення уповноваженого органу.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою; призначено справу до розгляду на 17.02.2026 о 12:30. У судовому засіданні 17.02.2026 оголошено перерву до 03.03.2026 об 12:45.

Ухвалою суду від 03.03.2026 розгляд справи №916/2438/25 відкладено на 07.04.2026 о 10:45.

В судовому засіданні 07.04.2026 брали участь представники сторін.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до представленого Державного акту на право постійного користування землею, виданого 16.09.1998, Серія ОД ІІ №004798, ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК" надано на праві постійного користування земельну ділянку площею 4,21 га.

Відповідно до представленого витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.07.2020 № 215312127 земельна ділянка із кадастровим номером :03:001:0663, площею 2,6785 га, перебуває у державній власності, власник Одеська обласна державна адміністрація.

За ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК" зареєстровано право постійного користування земельною ділянкою на підставі Державного акту на право постійного користування землею, виданого 16.09.1998, Серія ОД ІІ № 004798.

Відповідно до представленого витягу з Державного земельного кадастру від 03.12.2019 земельна ділянка із кадастровим номером :03:001:0663 площею 2,6785 га, розташована за адресою: Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Транспортна, 2.

Наказом Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 11.05.2023 № 389 ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК" наказано безоплатно передати з балансу, а ДП "АМПУ" прийняти на окремий баланс філії Днопоглиблювальний флот об`єкти права державної власності згідно з переліком, наведеним у додатках (надалі Наказ).

04 липня 2023 року між ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК" та ДП "АМПУ" складено акт приймання-передачі майна, за яким об`єкти майна, що належать на праві господарського відання ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК", фактично розміщені за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Сухолиманська, 80, передаються з балансу ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК" (сфера управління Міністерство розвитку територій, громад та інфраструктури) на окремий баланс ДП "АМПУ" за наведеним переліком (надалі Акт приймання-передачі).

31 серпня 2023 року ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК" звернулось до ДП "АМПУ" із листом, в якому посилаючись на Наказ та складений Акт приймання-передачі, те, що об`єкти нерухомого майні розташовані на земельній ділянці, що знаходиться на праві постійного користування у ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК", потребують відшкодування (компенсації) земельного податку шляхом укладання відповідного Договору, просить надати документи за переліком.

16 жовтня 2023 року Одеською обласною державною адміністрацією прийнято розпорядження про надання ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК" дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0663, яка перебуває в постійному користуванні у ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК".

Відповідно до представленого витягу з Державного земельного кадастру від 25.10.2023 земельна ділянка із кадастровим номером :03:001:0902, розташована за адресою: Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Транспортна, вул. Транспортна, 2, створена в результаті поділу земельної ділянки із кадастровим номером :03:001:0663.

Відповідно до представленого витягу з Державного реєстру речових прав від 02.11.2023 №352770507 земельна ділянка із кадастровим номером :03:001:0902, площею 1,5566 га, перебуває у державній власності, власник Одеська обласна державна адміністрація.

За ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК" зареєстровано право постійного користування земельною ділянкою на підставі Державного акту на право постійного користування землею, виданого 16.09.1998, Серія ОД ІІ № 004798.

09 листопада 2023 року ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК" звернулось до Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України із листом, в якому посилаючись на Наказ та складений Акт приймання-передачі, просить надати погодження щодо добровільної відмови від права постійного користування земельною ділянкою (кадастровий номер :03:001:0902), загальною площею 1,5566 га, на якій розташоване майно Відповідача.

04 грудня 2023 року ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК" звернулось до ДП "АМПУ" із листом, в якому посилаючись на те, що об`єкти нерухомого майна належать Відповідачу та розташовані на земельній ділянці, що знаходиться на праві постійного користування у ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК", надсилає Відповідачу на підписання Договір про відшкодування (компенсацію) земельного податку на земельну ділянку (кадастровий номер :03:001:0902).

04 квітня 2024 року Міністерством розвитку громад, територій та інфраструктури України у відповідному листі погоджено ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК" добровільну відмову від права постійного користування земельною ділянкою (кадастровий номер :03:001:0902), загальною площею 1,5566 га.

23 квітня 2024 року ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК" звернулось до ДП "АМПУ" із листом, в якому посилаючись на те, що об`єкти нерухомого майна належать Відповідачу та розташовані на земельній ділянці, що знаходиться на праві постійного користування у ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК", просить підписати Договір про відшкодування (компенсацію) земельного податку на земельну ділянку (кадастровий номер :03:001:0902).

24 квітня 2024 року ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК" звернулось до Одеської обласної державної адміністрації із листом, в якому посилаючись на Наказ та Акт приймання-передачі, те, що об`єкти нерухомого майна належать Відповідачу та розташовані на земельній ділянці, що знаходиться на праві постійного користування у ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК", просить припинити право постійного користування земельною ділянкою (кадастровий номер :03:01:0902) та прийняти відповідне рішення про припинення права постійного користування щодо вищевказаної земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України.

07 травня 2024 року Одеською обласною державною адміністрацією у листі повідомлено про відсутність правових підстав для погодження відповідної відмови від права постійного користування земельною ділянкою (кадастровий номер :03:01:0902).

21 травня 2024 року ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК" звернулось до Одеської обласної державної адміністрації із листом, в якому посилаючись на Наказ та Акт приймання-передачі, те, що об`єкти нерухомого майна належать Відповідачу та розташовані на земельній ділянці, що знаходиться на праві постійного користування у ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК", просить припинити право постійного користування земельною ділянкою (кадастровий номер :03:01:0902) та прийняти відповідне рішення про припинення права постійного користування щодо вищевказаної земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України.

19 червня 2024 року Одеською обласною державною адміністрацією у листі повідомлено ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК", що має місце інша правова підстава для припинення прав на земельну ділянку.

07 серпня 2024 року ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК" звернулось до ДП "АМПУ" із листом, в якому посилаючись на Наказ та Акт приймання-передачі, те, що об`єкти нерухомого майна належать Відповідачу та розташовані на земельній ділянці, що знаходиться на праві постійного користування у ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК", просить надати ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК" підтверджуючі документи щодо переоформлення права постійного користування земельною ділянкою (кадастровий номер :03:001:0902) загальною площею 1,5566 га, під об`єктами нерухомого майна Відповідача.

06 листопада 2024 року ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК" звернулось до Одеської обласної державної адміністрації із листом, в якому посилаючись на Наказ та Акт приймання-передачі, те, що об`єкти нерухомого майна належать Відповідачу та розташовані на земельній ділянці, що знаходиться на праві постійного користування у ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК", повідомляє, що щомісячно здійснює сплату земельного податку, що завдає збитків, у зв`язку із чим просить надати ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК" підтверджуючі документи щодо переоформлення права постійного користування земельною ділянкою (кадастровий номер :03:001:0902) під об`єктами нерухомого майна Відповідача, а у разі не здійснення Відповідачем, відповідно до вимог чинного земельного законодавства України переоформлення права постійного користування вищевказаною земельною ділянкою, просить вжити заходів щодо реєстрації в органах Державної реєстрації речового права - права постійного користування земельною ділянкою за Відповідачем.

26 листопада 2024 року Одеською обласною державною адміністрацією у листі повідомлено ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК", що припинення прав не земельну ділянку має відбуватися нерозривно з процедурою оформленій речових прав нового власника нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці, що перебуває на праві постійного користування.

24 лютого 2025 року ДП "АМПУ" звернулось до Одеської обласної державної адміністрації із листом, в якому посилаючись на Наказ та Акт приймання-передачі, те, що об`єкти нерухомого майна належать Відповідачу та розташовані на земельній ділянці, що знаходиться на праві постійного користування у ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК", просить видати розпорядження щодо передачі Відповідачу в постійне користування земельну ділянку площею 1,5566 га з кадастровим номером :03:001:0902 для розміщення та експлуатації будівель споруд морського транспорту.

10 березня 2025 року Одеською обласною державною адміністрацією у листі із посиланням на статтю 116 ЗК України відмовлено ДП "АМПУ" у наданні відповідної земельної ділянки у постійне користування.

25 березня 2025 року ДП "АМПУ" звернулось до ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК" із листом, в якому посилаючись на те, що на теперішній час право постійного користування земельною ділянкою площею 1,5566 га, кадастровий номер :03:001:0902, на якій розташовані об`єкти нерухомості, інші будівлі та споруди, які знаходяться на праві господарського віддання у Відповідача, оформлено за ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК", просить вирішити питання щодо направлення до Одеської обласної військової адміністрації заяви про припинення права постійного користування вказаною земельною ділянкою за ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК".

30 липня 2025 року Одеською обласною державною адміністрацією у листі повідомлено ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК", що припинення прав не земельну ділянку має відбуватися нерозривно з процедурою оформленій речових прав нового власника нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці, що перебуває на праві постійного користування.

Відповідно до наявної Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.05.2024 № 379312160, 22 листопада 2018 року зареєстровано право власності за Державою в особі Міністерства інфраструктури України на відповідне майно та 20 жовтня 2023 року право господарського відання за Відповідачем на підставі Наказу від 11.05.2023 № 389.

Вказане у витязі майно розташоване за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Сухолиманська, 80.

09 липня 2025 року ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК" звернулось до Одеської обласної державної адміністрації із листом, в якому посилаючись на Наказ та Акт приймання-передачі, те, що об`єкти нерухомого майна належать Відповідачу та розташовані на земельній ділянці, що знаходиться на праві постійного користування у ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК", просить видати розпорядження щодо передачі Відповідачу в постійне користування земельну ділянку площею 1,5566 га з кадастровим номером :03:001:0902 для розміщення та експлуатації будівель споруд морського транспорту.

22 серпня 2025 року ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК" звернулось до Одеської обласної державної адміністрації із листом, в якому посилаючись на Наказ та Акт приймання-передачі, те, що об`єкти нерухомого майна належать Відповідачу та розташовані на земельній ділянці, що знаходиться на праві постійного користування у ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК", просить видати розпорядження щодо передачі Відповідачу в постійне користування земельну ділянку площею 1,5566 га з кадастровим номером :03:001:0902 для розміщення та експлуатації будівель споруд морського транспорту.

07 листопада 2025 року Одеською обласною державною адміністрацією прийнято розпорядження про припинення право постійного користування земельною ділянкою ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК" з кадастровим номером :03:001:0902, загальною площею 1,5566 га, цільове призначення 12.02 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд морського транспорту, яка розташована за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Транспортна, 2.

17 листопада 2025 року проведено державну реєстрацію відмови ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК" від добровільного права користування земельною ділянкою з кадастровим номером :03:001:0902.

ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК" представлено податкові декларації з плати за землю (земельний податок) за 2023,2024 та 2025 роки (за посиланням Позивача упродовж 04.07.2023 31.08.2025), разом платіжними квитанціями про перерахування коштів.

Відповідно до представленої бухгалтерської виписки ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК" за період з 01.01.2023 по 01.11.2023 року земельна ділянка № :03:001:0902 входила до складу ділянки № :03:001:0663, загальна площа якої 26784,68 м2. Сукупна сума земельного податку за період з 04.07.2023 по 31.08.2025 складає 381730,64 грн.

Позивач зазначив, що останньому надано право постійного користування земельною ділянкою, за яку останній вимушений сплачувати земельний податок, не дивлячись на фактичне використання земельної ділянки іншою особою.

ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК" зазначає про сплату земельного податку упродовж 04.07.2023 31.08.2025 сукупним розміром 381 730,64 грн за земельну ділянку, котру використовує Відповідач.

Вказане, за посиланням ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК", стало підставою для звернення із позовом про стягнення з ДП "АМПУ" 381 730,64 грн безпідставно збережених коштів.

Предметом апеляційного перегляду даної справи є з`ясування наявності або відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 381 730,64 грн безпідставно збережених коштів.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

За змістом статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У постанові Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 638/16768/19 викладено, зокрема, такий висновок:

«Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду».

«За відсутності порушення суб`єктивного права чи інтересу або ж за відсутності самого суб`єктивного права позовна давність застосовуватись не може. Тому перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення».

Водночас згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими незабороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Обов`язковою передумовою для реалізації права на судовий захист у порядку господарського судочинства є наявність у позивача суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, які порушуються, не визнаються або оспорюються іншими особами - відповідачами, та на захист якого спрямоване звернення до суду з позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд повинен установити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі, належним позивачем. Відсутність права на позов у матеріальному розумінні спричиняє прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших установлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення в інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто, лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог (аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 907/29/19).

Отже, суд має встановити належність особі, яка звернулася за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, чи є така особа належним позивачем у справі (наявність права на позов у матеріальному розумінні), чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановлення факту порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, які передбачені законодавством, і чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні позову (такий висновок викладений у пункті 7.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2020 у справі № 916/3146/17).

Позивач в обґрунтування позову зазначив, що останньому надано право постійного користування земельною ділянкою, за яку останній вимушений сплачувати земельний податок, не дивлячись на фактичне використання земельної ділянки відповідачем у зв`язку з перебуванням на спірній земельній ділянці об`єктів нерухомості відповідача, які останньому належать на праві господарського відання.

Сплативши земельний податок у сумі 381 730,64 грн за період з 04.07.2023 по 31.08.2025, позивач просить стягнути ці кошти з Відповідача як безпідставно збережені (ст. 1212 ЦК України) пропорційно площі забудови.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Суд зазначає, що предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України). Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.04.2023 у справі № 912/3539/21, від 05.10.2023 у справі № 911/1981/20, від 14.09.2023 у справі № 910/4725/22.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Таким чином, за змістом приписів статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Як встановлено судом, позивач користується спірними земельними ділянками з кадастровими номерами :03:001:0663 (припинена внаслідок поділу) та :03:001:0902 (розташована за адресою: Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Транспортна, 2) на праві постійного користування, що підтверджується наявним в матеріалах цієї справи державним актом на право постійного користування землею, витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, інформаційними довідками з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку та не заперечується учасниками цієї справи.

Власником цих земельних ділянок є Одеська обласна державна адміністрація.

З матеріалів справи також вбачається, що на земельних ділянках, які перебувають у постійному користуванні позивача, знаходяться об`єкти, які передані відповідачу на праві господарського відання в результаті реорганізації на підставі Наказу та Акту приймання-передачі.

Позивач, з урахуванням площі забудови будівель і споруд, що належать Відповідачу (які він визначив у тому числі згідно даних технічних паспортів, паспортів причалів, паспортів залізничних колій тощо) та знаходяться на вищевказаних двох земельних ділянках, зазначає, що щомісячно здійснює сплату земельного податку упродовж 04.07.2023 31.08.2025, у зв`язку із чим сплачено 381730,64 грн.

При цьому 07 листопада 2025 року Одеською обласною державною адміністрацією прийнято розпорядження про припинення право постійного користування земельною ділянкою ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК" з кадастровим номером :03:001:0902, загальною площею 1,5566 га, цільове призначення 12.02 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд морського транспорту, яка розташована за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Транспортна, 2.

Вже 17 листопада 2025 року проведено державну реєстрацію відмови ДП "МТП "ЧОРНОМОРСЬК" від добровільного права користування земельною ділянкою з кадастровим номером :03:001:0902.

Надаючи оцінку заявленим в межах даної справи вимог, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що кошти, що сплачуються Позивачем (постійним землекористувачем) як земельний податок, не можуть вважатися отриманими Відповідачем без достатньої правової підстави та збереженими у себе за рахунок Позивача, з огляду на наступне.

Колегія суддів зазначає, що правовою підставою користування земельною ділянкою за змістом глави 15 Земельного кодексу України є право постійного користування.

Право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку (частина 1 статті 92 Земельного кодексу України).

Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 Земельного кодексу України).

Принцип платного використання землі також передбачений статтею 206 Земельним кодексом України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності є обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа, яка придбала такий об`єкт, стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Подібні висновки викладені в постановах у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17.

Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

Аналогічний висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та від 20.09.2018 у справі № 925/230/17.

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у постанові від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20 дійшов висновку про те, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташоване. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.

Для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212- 1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно насамперед з`ясувати:

1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача;

2) площу земельної ділянки;

3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативної грошової оцінки);

4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 11.12.2024 у справі № 916/3879/23, від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20, від 10.02.2020 у справі № 922/981/18, від 09.02.2021 у справі № 922/3617/19 та від 16.08.22 у справі № 922/2095/21.

Враховуючи встановлені обставини справи та наведене правове регулювання, колегія суддів виходить із такого.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначає, що, будучи постійним землекористувачем, він сплатив земельний податок за земельні ділянки, які фактично використовуються відповідачем у зв`язку з розміщенням на них об`єктів нерухомості, у зв`язку з чим просить стягнути відповідні кошти як безпідставно збережені.

Разом із тим, для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідною є сукупність умов, зокрема набуття або збереження майна саме відповідачем за рахунок позивача та відсутність правової підстави для такого набуття (збереження).

Як установлено судом та не заперечується учасниками справи, позивач не є власником спірних земельних ділянок, а здійснює щодо них право постійного користування, тоді як власником є держава в особі відповідного органу (ООДА).

Саме власник земельної ділянки є належним суб`єктом, на користь якого може виникати право на отримання плати за її використання у випадку фактичного користування іншою особою без належних правових підстав.

Також слід наголосити, що обов`язок зі сплати земельного податку покладений законом на позивача як постійного землекористувача в силу підпункту 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України, і його виконання не свідчить про набуття або збереження відповідачем будь-якого майна.

Виходячи зі змісту підпункту 266.9.1 пункту 266.9 статті 266 Податкового кодексу України, податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.

Отже, сплачені кошти надходять до бюджету, а не у володіння відповідача, що виключає можливість їх кваліфікації як безпідставно набутого чи збереженого відповідачем майна.

Тому, сам по собі факт розміщення на земельній ділянці об`єктів нерухомості, які належать відповідачу, не породжує між сторонами кондикційних правовідносин у розумінні статті 1212 ЦК України.

У таких правовідносинах належним кредитором є власник земельної ділянки, а не особа, яка володіє нею на праві постійного користування.

Отже, заявлені вимоги фактично спрямовані на покладення на відповідача обов`язку компенсувати витрати позивача, понесені у зв`язку з виконанням ним власного податкового обов`язку, що не відповідає змісту правового регулювання інституту безпідставного збагачення.

Посилання апелянта на те, що саме він як постійний землекористувач був зобов`язаний сплачувати земельний податок, а відповідач, будучи фактичним користувачем, ухилявся від оформлення прав на землю, не змінюють правової оцінки спірних правовідносин. Виконання позивачем обов`язку, встановленого законом, не створює для відповідача обов`язку відшкодовувати такі платежі у порядку статті 1212 ЦК України.

Так само доводи про те, що відповідач зберіг у себе кошти, які мав би сплачувати за користування земельною ділянкою, є необґрунтованими, оскільки відсутній факт набуття або збереження таких коштів відповідачем - адже вони не перебували та не перебувають в останнього.

Судова колегія вважає, що застосування принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна свідчить про обов`язок власника нерухомості оформити право користування земельною ділянкою, однак не змінює визначеного законом кола суб`єктів, між якими виникають кондикційні зобов`язання, та не надає постійному землекористувачу права вимагати компенсації сплаченого ним земельного податку.

Отже фактично у даній справі, Позивач просить компенсувати за рахунок Відповідача сплачений ним земельний податок пропорційно площі належних Відповідачу об`єктів нерухомості, які розташовані на спірних земельних ділянках, що не відповідає змісту правового регулювання статей 1212-1214 ЦК України.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 липня 2025 року у справі № 910/8162/24.

Два різні суб`єкти права не можуть мати права на один і той же позов (в матеріальному значенні), оскільки це призвело би до можливості дублювання судових процесів з тим же предметом позову за тих самих обставин з можливістю ухвалення протилежних судових рішень у судових процесах за позовами нібито різних позивачів (див. mutatis mutandis висновки Великої Палати Верховного Суду про те, що за протилежного підходу було би можливим ініціювання різних судових процесів щодо одного і того ж предмета, зокрема, з метою поставити учасником товариства (або товариством) під сумнів остаточність та правову визначеність постановленого в межах справи за участю товариства (або його учасника) судового рішення, яким вирішений спір (подібні висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 910/10647/18 (пункт 7.48), від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц (пункт 161)).

Отже, оскільки право на позов, спрямований на захист володіння держави, належить саме державі, то суб`єкт права постійного користування не має права звертатися до суду з таким позовом від власного імені.

Аналогічний висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.12.2024 у справі № 910/21682/15 (910/17038/21).

Вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки заявлені вимоги є необґрунтованими та не підтверджують порушення прав чи інтересів позивача.

В даному випадку, суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення вірно застосував положення національного законодавства, надав вірну оцінку спірним правовідносинам у контексті зазначених норм, у зв`язку із чим, колегія суддів дійшла висновку про правомірність висновку, викладеного місцевим господарським судом у рішенні, яке переглядається в апеляційному порядку, а доводи апелянта, зазначені ним в апеляційній скарзі є такими, що не спростовують висновків суду.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням того, що наведені в апеляційній скарзі порушення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 08.01.2026 у справі №916/4066/25.

За таких обставин, апеляційна скарга на рішення задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі залишається без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ "ЧОРНОМОРСЬК" на рішення Господарського суду Одеської області від 08.01.2026 у справі №916/4066/25 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 08.01.2026 у справі №916/4066/25 - залишити без змін.

Постанова в порядку статті 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її ухвалення. Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 09.04.2026.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Судді: Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська