ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/225/25

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Босової Ю.С.

За участю представників сторін:

Від позивача: Семенко О.В. на підставі довіреності;

Від відповідача: не з`явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» до комунального закладу «Архангельський опорний заклад загальної середньої освіти» Високопільської селищної ради про стягнення 68 737,28 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (далі по тексту ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг») звернулося до господарського суду з позовною заявою до комунального закладу «Архангельський опорний заклад загальної середньої освіти» Високопільської селищної ради (далі по тексту Заклад освіти) про стягнення заборгованості у загальному розмірі 68737,28 грн, яка складається із суми основного боргу у розмірі 6 829,83 грн, пені у розмірі 35 112,43 грн, 3% річних у розмірі 3 819,67 грн, збитків від інфляції у розмірі 22 975,35 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором постачання природного газу №20-1183/21-БО-Т від 17.11.2021 в частині своєчасної та повної оплати вартості спожитого природного газу за період з листопада 2021 року до березня 2022 року.

Ухвалою від 28.01.2025 судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження у порядку письмового провадження.

Ухвалою від 14.03.2025 судом було призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, провадження у справі зупинено до перегляду у касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду судового рішення у подібних правовідносинах по справі №908/1162/23.

Ухвалою суду від 27.10.2025 провадження у даній справі було поновлено у зв`язку з усуненням обставин, які стали підставою для зупинення провадження у справі, встановлено учасникам даного судового процесу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання письмових пояснень щодо даного спору з урахуванням висновків Верховного Суду, наведених у постанові від 03.10.2025 по справі №908/1162/23.

05.11.2025 до суду від ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» надійшли письмові пояснення, відповідно до яких позивач наполягає на відсутності правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. ст. 3, 13 та 13-1 Закону «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у зв`язку з поширенням дії вказаного Закону також і на тимчасово окуповану територію України, зокрема Херсонську область, лише з 20.03.2022. Позивач стверджує, що загальновідомий факт окупації певних територій сам по собі не може вважатися достатньою правовою підставою для застосування встановлених законом економічних обмежень, що не було враховано Верховним Судом у постанові від 03.10.2025 по справі №908/1162/23. Крім того, позивач звертає увагу на невжиття відповідачем заходів з метою припинення споживання газу, ненадання доказів призупинення своїй діяльності або припинення використання належного відповідачу майна.

Ухвалою від 10.12.2025 судом було відмовлено Закладу освіти у задоволенні клопотання про залучення третьої особи, клопотання ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» про зупинення провадження у справі задоволено, провадження у справі зупинено до перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №280/5808/23.

Ухвалою суду від 23.02.2026 провадження у даній справі було поновлено у зв`язку з поверненням ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2026 справи №280/5808/2 відповідній колегії Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для розгляду.

Заклад освіти був повідомлений про розгляд даної справи шляхом отримання ухвал суду у власному електронному кабінеті в підсистемі «Електронний суд». Проте відповідач не скористався наданим законом правом на участь свого представника у даному судовому процесі, відзив на позовну заяву до суду від відповідача також не надходив.

Оскільки відповідачем не було надано суду відзиву на позов, справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

17.11.2021 між ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» (Постачальник) та Закладом освіти (Споживач) було укладено договір постачання природного газу № 20-1183/21-БО-Т, відповідно до п. 1.1 якого Постачальник зобов`язується поставити Споживачу природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Згідно з п. п. 2.1, 2.2, 2.3 договору постачання природного газу №20-1183/21-БО-Т від 17.11.2021 Постачальник передає Споживачу на умовах цього договору замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу з листопада 2021 року до грудня 2022 року включно в кількості 122,152 тис. куб. метрів. Споживач підтверджує, що замовлені ним обсяги природного газу, які визначені в п.2.1 цього договору повністю покривають потреби Споживача у відповідному розрахунковому періоді для потреб, визначених пунктом 1.2 цього договору. Відповідальність за правильність визначення замовлених обсягів газу покладається виключно на Споживача. Підписанням цього договору Споживач дає згоду Постачальнику на включення його до Реєстру споживачів Постачальника (надалі - Реєстр або Реєстр споживачів), розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС відповідно до вимог Кодексу ГТС.

Згідно з п. п. 3.1, 3.5 договору постачання природного газу №20-1183/21-БО-Т від 17.11.2021 Постачальник передає Споживачу у загальному потоці природний газ у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від Постачальника до Споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ Споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ. Приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Умовами пп. 3.5.2, 3.5.3 п. 3.5 договору постачання природного газу №20-1183/21-БО-Т від 17.11.2021 передбачено, що на підставі отриманих від Споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів Споживача на інформаційній платформі Оператора ГТС Постачальник готує та надає Споживачу два примірники акту приймання-передачі за відповідний розрахунковий період (далі також - акт), підписані уповноваженим представником Постачальника. Споживач протягом 2-х (двох) робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути Постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником Споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання.

Відповідно до пп. 3.5.4. п. 3.5 договору постачання природного газу №20-1183/21-БО-Т від 17.11.2021 у випадку неповернення Споживачем підписаного оригіналу акту до 15-го (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними Споживача та даними остаточної алокації відборів Споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність Споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених в розділі 4 цього договору.

Згідно з п. 5.1 договору постачання природного газу №20-1183/21-БО-Т від 17.11.2021 оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період (місяць) здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку: 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється Споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому Споживач повинен був сплатити 70 % грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту приймання-передачі, фактична вартість використаного Споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 пункту 3.5 цього договору. Споживач має право здійснити оплату та/або передоплату за природний газ протягом періоду поставки або до початку розрахункового періоду.

Відповідно до п. 5.2 договору постачання природного газу №20-1183/21-БО-Т від 17.11.2021 сторони погоджуються, що під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим. Зміна Споживачем призначення платежу здійснюється виключно листом, який надається Постачальнику, але в будь-якому випадку не пізніше 10 (десяти) календарних днів з дня надходження відповідних коштів на рахунок Постачальника.

У разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості із сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору Сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від Споживача, погашає вимоги Постачальника у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного Споживачем: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати Постачальника, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу - сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; 3) у третю чергу - погашається основна сума заборгованості за використаний природний газ та компенсація вартості робіт, пов`язаних з припиненням (обмеженням) газопостачання Споживачу (п. 5.4 договору постачання природного газу №20-1183/21-БО-Т від 17.11.2021).

Приписами п. 7.2 договору постачання природного газу №20-1183/21-БО-Т від 17.11.2021 у разі прострочення Споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього договору, Споживач зобов`язується сплатити Постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 13.1 договору постачання природного газу №20-1183/21-БО-Т від 17.11.2021 даний договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підписів печаткою (за наявності) та діє в частині поставки газу до « 31» грудня 2022 року включно, а в частині розрахунків до повного їх виконання. Продовження або припинення договору можливе за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до договору.

21.02.2022 між ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» та Закладом освіти було укладено додаткову угоду №2 до договору постачання природного газу №20-1183/21-БО-Т від 17.11.2021, якою доповнено договір п. 4.4 наступного змісту: відповідно до кошторисних призначень Споживача на 2022 рік виділені бюджетні зобов`язання складають на дату підписання даної додаткової угоди 1347746,48 грн. Невідповідність обсягів бюджетного фінансування вартості договору не позбавляє Споживача від обов`язку виконання п. 5.1. даного договору. В подальшому бюджетні зобов`язання можуть збільшуватися відповідно до кошторисних призначень Споживача.

19.12.2022 між ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» та Закладом освіти було укладено додаткову угоду №3 до договору постачання природного газу №20-1183/21-БО-Т від 17.11.2021, якою зменшено кількість природного газу, який Споживач придбаває за договором, до 10,98290 тис. куб. метрів, а також зменшено загальну суму договору до 565 344,75 грн.

30.11.2021 ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» було складено акт приймання-передачі природного газу, відповідно до якого відповідачем у листопаді 2021 року було спожито природний газ об`ємом 3,11180 тис. куб. метрів, вартість якого складає 51 512,72 грн.

31.12.2021 ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» було складено акт приймання-передачі природного газу, відповідно до якого відповідачем у грудні 2021 року було спожито природний газ об`ємом 13,91258 тис. куб. метрів, вартість якого складає 230 308,77 грн.

31.01.2022 ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» було складено акт приймання-передачі природного газу, відповідно до якого відповідачем у січні 2022 року було спожито природний газ об`ємом 14,43422 тис. куб. метрів, вартість якого складає 238 944,01 грн.

28.02.2022 ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» було складено акт приймання-передачі природного газу, відповідно до якого відповідачем у лютому 2022 року було спожито природний газ об`ємом 8,38096 тис. куб. метрів, вартість якого складає 138 738,37 грн.

31.03.2022 ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» було складено акт приймання-передачі природного газу, відповідно до якого відповідачем у березні 2022 року було спожито природний газ об`ємом 1,14344 тис. куб. метрів, вартість якого складає 18926,84 грн.

25.04.2022 ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» було складено коригуючий акт приймання-передачі природного газу, відповідно до якого відповідачем у березні 2022 року було спожито природний газ об`ємом 1,14344 тис. куб. метрів, вартість якого складає 18 909,82 грн.

Акти приймання-передачі природного газу за лютий 2022 року березень 2022 року, в тому числі коригуючий акт, були направлені позивачем на електронну пошту Закладу освіти, зазначену у договорі постачання природного газу №20-1183/21-БО-Т від 17.11.2021, що підтверджується наявними в матеріалах справи скриншотами.

11.08.2023 ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» звернулося до Закладу освіти з вимогою про погашення заборгованості за договором №20-1183/21-БО-Т від 17.11.2021 у розмірі 6 829,83 грн, а також нарахованих позивачем штрафних санкцій. Вказана вимога була 21.08.2023 направлена на електронну пошту відповідача.

На підтвердження факту постачання відповідачу природного газу у листопаді 2021 року березні 2022 року ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» також було надано суду відомості з інформаційної платформи оператора ГТС щодо споживача за період з 24.11.2021 до 31.12.2022, надані листом ТОВ «Оператор ГТС України» від 21.11.2024 у відповідь на адвокатський запит представника позивача.

Відповідно до відомостей, наданих листом АТ «Ощадбанк» від 18.11.2024 сума сплачених Закладом освіти коштів за період з 17.11.2021 до 15.11.2024 становила 671 583,86 грн.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи вимог, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Варто зауважити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Предметом заявленого ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» позову є вимоги до Закладу освіти про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, а також стягнення 3% річних, збитків від інфляції та пені, які були нараховані на несвоєчасно оплачену вартість природного газу.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу визначаються Законом України «Про ринок природного газу» №329-VIII від 09.04.2015.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами.

Господарським судом під час вирішення даного спору було встановлено, що 17.11.2021 між ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» та Закладом освіти було укладено договір постачання природного газу №20-1183/21-БО-Т, за умовами якого позивачем були прийняті на себе зобов`язання щодо постачання відповідачу природного газу протягом періоду з листопада 2021 року до грудня 2022 року.

На підтвердження факту виконання прийнятих на себе зобов`язань за договором №20-1183/21-БО-Т від 17.11.2021 ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» було надано суду акти приймання-передачі природного газу, складені за період постачання з листопада 2021 року до березня 2022, а також лист ТОВ «Оператор ГТС України» від 21.11.2024 про обсяги спожитого відповідачем у спірному періоді природного газу.

Згідно складених позивачем актів загальна вартість поставленого відповідачу природного газу складає 678 413,69 грн. При цьому вартість оплаченого природного газу згідно наданих АТ «Ощадбанк» листом від 18.11.2024 відомостей становить 671 583,86 грн.

З урахуванням викладеного господарський суд доходить висновку, що вартість поставленого у листопаді 2021 року лютому 2022 року природного газу була оплачена відповідачем у повному обсязі; за поставлений у березні 2022 року природний газ на суму 18 909,82 грн відповідач розрахувався частково на суму 12 079,99 грн, залишок боргу становить 6 829,83 грн.

Таким чином, фактично у межах даної справи ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» заявлено до стягнення заборгованість за поставлений у березні 2022 року природний газ на загальну суму 6 829,83 грн.

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» було постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022.

Заклад освіти згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань знаходиться за адресою: 74022, Херсонська область, Високопільський район, селище міського типу Архангельське, вулиця Тараса Шевченка, будинок 44.

Відповідно до ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-VII (далі - Закон № 1207-VII) тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Водночас, виходячи зі ст. 2 Закону №1207-VII, метою цього закону є визначення статусу території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Частиною 2 ст. 13 Закону №1207-VII передбачено, що здійснення господарської діяльності юридичними особами, фізичними особами - підприємцями та фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність, місцезнаходженням (місцем проживання) яких є тимчасово окупована територія, дозволяється виключно після зміни їхньої податкової адреси на іншу територію України. Правочин, стороною якого є суб`єкт господарювання, місцезнаходженням (місцем проживання) якого є тимчасово окупована територія, є нікчемним. На такі правочини не поширюється дія положення абзацу другого частини другої статті 215 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 13-1 Закону №1207-VII на період тимчасової окупації переміщення товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію усіма видами транспорту, в тому числі автомобільним, залізничним, повітряним та трубопровідним транспортом, а також лініями електропередач та гідротехнічними спорудами, заборонено.

Наведені положення Закону №1207-VII дозволяють господарському суду зробити висновок про заборону здійснення господарської діяльності з переміщення товарів трубопровідним транспортом на тимчасово окуповану територію України.

В процесі вирішення даного спору судом були встановлені підстави для зупинення провадження до перегляду у касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (далі також Об`єднана палата) судового рішення у подібних правовідносинах у справі №908/1162/23, висновки щодо застосування норм права у межах якої мають бути застосовані під час вирішення даного спору.

Предметом розгляду Об`єднаною палатою у межах справи №908/1162/23 було питання застосування ч. 2 ст. 13 та ч. 2 ст. 13-1 Закону № 1207-VII до правовідносин, які виникли у період з лютого 2022 року до грудня 2022 року, тобто до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 06.12.2022 № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» та затвердження Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України наказу № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією».

Відповідно п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 3 Закону № 1207-VII для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях (пункт 1); інша сухопутна територія України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку (пункт 3).

Так, у справі № 908/1162/23 Верховний Суд постановою від 03.10.2025, залишаючи постанову суду апеляційної інстанції про відмову в позові без змін, зокрема виснував, що Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» щодо деяких питань визначення правового статусу тимчасово окупованих територій України в умовах воєнного стану» від 16.11.2022 № 2764-ІХ частину третю статті 1 Закону № 1207-VII було викладено в редакції, за якою дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, передбачених пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Чинна редакція цієї норми (у відповідності до змін, внесених Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно» № 3050-IX від 11.04.2023) вказує, що дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, які передбачені у пункті 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Як зазначила Об`єднана палата, з 07.05.2022 ані пункт 7 частини першої статті 1-1, ані пункт 1 частини третьої статті 3 Закону № 1207-VII не містили (і зараз також не містять) жодних посилань на те, що статус тимчасово окупованих території набувають залежно від наявності чи відсутності (а так само і дати ухвалення) будь-якого рішення того чи іншого повноважного органу державної влади України - РНБО, Кабінету Міністрів України чи іншого органу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

06.12.2022 Кабінет Міністрів України затвердив постанову «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», відповідно до якої перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони України з урахуванням пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.

Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за №1668/39004, датою окупації Високопільської селищної територіальної громади є 10.03.2022.

Однак у відповідності до регулювання, запровадженого Законом України від 21.04.2022 № 2217-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України» правовий статус тимчасово окупованої території РФ в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1207-VII не залежить від того, чи ухвалив (і якщо ухвалив - то коли саме) той чи інший повноважний орган державної влади України (РНБО, Кабінет Міністрів України чи інший орган в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України) рішення про визнання певної частини території України тимчасово окупованою. Таке рішення повноважного органу державної влади України (зокрема - і Кабінету Міністрів України) для територій, визначених у п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1207-VII, має не конститутивне, а лише інформативне значення, з публічною достовірністю підтверджуючи конкретну дату, з якої фактична окупація певної частини території України почалася чи припинилася.

Таким чином Об`єднана палата дійшла висновку про відсутність підстав для відступу від висновку, викладеного Верховним Судом у постанові у справі №910/9680/23 про поширення положень ст. 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на території, тимчасово окуповані в період воєнного стану, лише з огляду на загальновідомий факт окупації таких територій за відсутності відповідного рішення Кабінету Міністрів України.

Об`єднана палата, залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції у справі №908/1162/23 про відмову в позові, зазначила про те, що підставою для відмови в позові у цій справі, враховуючи положення ст. 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», є заборона передачі електроенергії відповідачу, оскільки факт тимчасової окупації міста Мелітополь є загальновідомим фактом, що не потребує окремого доказування у даному судовому провадженні.

Верховний Суд у постанові від 23.10.2025 у справі №916/1650/23, застосувавши висновки об`єднаної палати у справі №908/1162/23, залишив без змін рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію за період з березня до червня 2022 року, яка передавалася відповідачу на територію Херсонської області.

Господарським судом відхиляються доводи позивача про не розповсюдження дії положень ст. ст. 3, 13 та 13-1 Закону №1207-VII на відносини між сторонами у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України» від 15.03.2022 №2138-IX лише 20.03.2022.

Судом враховано, що вказане питання, в тому числі, було предметом оцінки Об`єднаної палати у постанові від 23.10.2025 у справі №916/1650/23, за результатом розгляду якої Суд не знайшов підстав для відступу від висновку щодо застосування зазначеної норми права у межах справи №910/9680/23 про поширення положень ст. 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на території, тимчасово окуповані в період воєнного стану, лише з огляду на загальновідомий факт окупації таких територій за відсутності відповідного рішення Кабінету Міністрів України.

Суд зазначає, що на розгляд Об`єднаної палати у межах справи №908/1162/23 було передано питання про відступ від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 07.03.2024 у справі № 910/9680/23. Так, спірним періодом у справі № 910/9680/23 був лютий-серпень 2022 року. За результатом розгляду справи №908/1162/23 Верховний Суд у постанові від 03.10.2025 залишив постанову суду апеляційної інстанції про відмову в позові без змін, а також не знайшов підстав для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.03.2024 у справі № 910/9680/23.

Підсумовуючи вищевикладені висновки Верховного Суду щодо застосування норм Закону №1207-VII у подібних правовідносинах, господарський суд доходить висновку про необхідність застосування положень Закону до правовідносин сторін у даному спорі з дати тимчасової окупації Високопільської селищної територіальної громади, тобто з 10.03.2022 до 04.10.2022.

При цьому суд зазначає, що відсутність доказів припинення/обмеження споживання Закладом освіти природного газу в умовах окупації не може звільняти позивача від виконання положень Закону №1207-VII.

З урахуванням наведеного господарський суд доходить висновку, що ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» має право на відшкодування йому вартості поставленого відповідачу природного газу лише протягом періоду з 01.03.2022 року до 09.03.2022 року.

Згідно відомостей з інформаційної платформи оператора ГТС щодо споживача за період з 24.11.2021 до 31.12.2022, обсяг спожитого Закладом освіти природного газу за 9 календарних днів березня 2022 року складає 0,46826 тис.куб.м. Таким чином, вартість спожитого відповідачем природного газу становить 7744,61 грн та розрахована наступним чином: 1) 0,46826 тис.куб.м. *13 658,42 = 6395,70 грн; 2) 0,46826 тис.куб.м. * 124,16 (тариф на транспортування) * 1 = 58,14 грн; 3) 6395,70 грн + 58,14 грн = 6453,84 грн; 4) 6453,84 грн + 1290,77 грн (20% ПДВ) = 7744,61 грн).

Проте в процесі вирішення даного спору судом було встановлено, що сума сплачених відповідачем коштів за спожитий у березні 2022 року природний газ складає 12 079,99 грн, тобто має місце переплата коштів на суму 4 335,38 грн (12 079,99 грн - 7744,61 грн = 4 335,38 грн).

З викладених обставин господарський суд, враховуючи оплату відповідачем спожитого за період з 01.03.2022 року до 09.03.2022 року природного газу на суму 7744,61 грн у повному обсязі, а також відсутність підстав для стягнення із Закладу освіти вартості природного газу, поставленого позивачем починаючи з 10.03.2022, доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні заявлених ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» позовних вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 6 829,83 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання.

Частиною 2 ст. 549 ЦК України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» також нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню, 3% річних та збитки від інфляції, нараховані на несвоєчасно оплачений природний газ у грудні 2021 року березні 2022 року.

Враховуючи висновки суду про наявність у Закладу освіти обов`язку оплатити спожитий у березні 2022 року природний газ на суму 7744,61 грн, господарський суд, здійснивши перерахунок пені, 3% річних та збитків від інфляції на вказану суму, дійшов висновку, що розмір пені складає 1843,14 грн, розмір 3% річних за період з 17.05.2022 до 27.12.2022 складає 143,17 грн, збитків від інфляції з урахуванням показників інфляції за червень-грудень 2022 року складає 864,91 грн.

Слід зазначити, що останнім днем нарахування 3% річних є 27.12.2022, місяцем, за який враховано показники інфляції, - грудень 2022 року, оскільки 28.12.2022 на рахунок позивача надійшли кошти у розмірі 12 079,99 грн, за рахунок яких заборгованість за поставлений у березні 2022 року природний газ на суму 7744,61 грн була погашена відповідачем у повному обсязі.

При цьому суд зазначає, що розрахунок пені, 3% річних та збитків від інфляції, нарахованих на несвоєчасно оплачений природний газу у грудні 2021 року лютому 2022 року, є правильним та обґрунтованим.

Підсумовуючи викладене вище господарський суд доходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення вимог ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» в цій частині позову шляхом присудження до стягнення із Закладу освіти пені у загальному розмірі 32453, 47 грн, 3% річних у загальному розмірі 3227,42 грн, збитків від інфляції у розмірі 20 582,29 грн.

Водночас, враховуючи наявну у відповідача перед позивачем переплату коштів на суму 4 335,38 грн, суд вважає за правомірне зарахувати суму переплати згідно з п. 5.4 договору постачання природного газу №20-1183/21-БО-Т від 17.11.2021 шляхом їх зарахування в рахунок сплати збитків від інфляції. Таким чином, із Закладу освіти слід стягнути на користь ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» збитки від інфляції у розмірі 16 243,91 грн (20 582,29 грн - 4 335,38 грн = 16 243,91 грн).

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладене вище, господарський суд доходить висновку про законність часткового задоволення заявлених товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» позовних вимог шляхом присудження до стягнення з комунального закладу «Архангельський опорний заклад загальної середньої освіти» Високопільської селищної ради пені у розмірі 32453,47 грн, 3% річних у розмірі 3227,42 грн, збитків від інфляції у розмірі 16 243,91 грн. В іншій частині позову необхідно відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з комунального закладу «Архангельський опорний заклад загальної середньої освіти» Високопільської селищної ради /74022, Херсонська область, Високопільський район, селище міського типу Архангельське, вулиця Тараса Шевченка, будинок 44; ідентифікаційний код 24947276/ на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» /04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, буд. 1; ідентифікаційний код 42399676/ пеню у розмірі 32 453,47 грн /тридцять дві тисячі чотириста п`ятдесят три грн 47 коп./, 3% річних у розмірі 3 227,42 грн /три тисячі двісті двадцять сім грн 42 коп./, збитки від інфляції у розмірі 16 243,91 грн /шістнадцять тисяч двісті сорок три грн 91 коп./, судовий збір у розмірі 1 829,90 грн /одна тисяча вісімсот двадцять дев`ять грн 90 коп./.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення складено 02 квітня 2026 р.

Суддя С.П. Желєзна