ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 р. м. Житомир Справа № 906/964/25

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

секретар судового засідання Толстокарова І.С.

за участю представників сторін:

прокурор: Бондарчук Л.Г., посвід. №071147 від 01.03.2023;

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Ляшенко Р.В., ордер серія АМ №1022318 від 01.12.2024;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Заступника керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської міської ради

до Приватного акціонерного товариства "Фаворит Компані"

про стягнення 1 813 840,14грн

Процесуальні дії по справі.

Заступник керівника Житомирської окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Житомирської області в інтересах держави в особі Житомирської міської ради з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Фаворит Компані" 1 813 840,14грн, з яких: 1 164 128,65грн безпідставно збережені кошти пайової участі, 539 007,64грн інфляційні нарахування, 110 703,85грн 3% річних.

В якості правових підстав прокурор посилається, зокрема, на ст. 83, 1212 Цивільного кодексу України, Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності", Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні".

Ухвалою від 04.08.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження; призначив підготовче засідання на 23.09.2025 о 14:15.

08.08.2025 за вх.№10036 через систему "Електронний суд" від позивача надійшли пояснення, відповідно до яких позовні вимоги просить задовольнити.

22.08.2025 за вх.№10500 через систему "Електронний суд" надійшов відзив відповідача на позовну заяву, відповідно до якого просить застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову.

26.08.2025 за вх.№10715 через систему "Електронний суд" від прокурора Житомирської окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив.

09.10.2025 за вх.№01-44/3166/25 через систему "Електронний суд" надійшло клопотання відповідача про поновлення строку для подання додаткових доказів і долучення до матеріалів справи відповідних доказів.

Ухвалою від 16.10.2025 суд відклав підготовче засідання на 04.11.2025 об 11:30.

20.10.2025 за вх.№13360/25 суд отримав від Першого заступника керівника Житомирської окружної прокуратури заперечення на клопотання про долучення доказів.

Ухвалою від 04.11.2025 суд постановив закрити підготовче провадження та призначити справу №906/964/25 до судового розгляду по суті; призначити судове засідання на 23.12.2025 о 10:00.

22.12.2025 вх.№16311/25 через систему "Електронний суд" надійшло клопотання відповідача про долучення документів, в якому просить суд визнати поважними причину пропуску строків для подання додаткових доказів; поновити строк та долучити до матеріалів справи відповідні докази.

У зв`язку з оголошеною повітряною тривогою у м. Житомирі, 23.12.2025 о 10:00 розгляд справи №906/964/25 не відбувся.

Ухвалою від 24.12.2025 суд призначив судове засідання на 10.02.2026 о 10:00.

09.02.2026 через систему "Електронний суд" надійшло клопотання відповідача за вх.№01-44/568/26, відповідно до якого просить вважати поважними причинами пропуску строків для подання додаткових доказів, поновити строк та приєднати да матеріалів справи відповідні докази. Також просить витребувати у Міністерства розвитку громад та територій України відповідні докази.

Ухвалою від 10.02.2026 суд повідомив Житомирську міську раду про дату, час та місце судового засідання у справі №906/964/25, яке відбудеться 26.02.2026 о 12:00.

26.02.2026 за вх.№01-44/813/26 через систему "Електронний суд" надійшло клопотання відповідача від 25.02.2026, в якому просить визнати поважними причинами пропуску строків для подання додаткових доказів; поновити строк та долучити до матеріалів справи відповідні докази.

26.02.2026 за вх.№2464 через систему "Електронний суд" від Житомирської міської ради надійшла заява від 25.02.2026, в якій остання просить задовольнити позов та розгляд справи здійснювати без участі представника позивача.

26.02.2026 за вх.№2471 через систему "Електронний суд" від заступника керівника Житомирської окружної прокуратури надійшли заперечення на клопотання про долучення доказів, в обґрунтування вказаного заперечення прокурор вказує на те, що в клопотанні відсутнє належне обґрунтування поважності причини пропуску строку на долучення адвокатських запитів, які направлені адресатам лише 11.12.2025, тобто після закриття судом 04.11.2025 підготовчого провадження, тому прокурор вважає, що строк на їх подання є порушеним без поважних причин.

Ухвалою від 26.02.2026 суд відклав розгляд справи по суті на 12.03.2026 о 14:15.

11.03.2026 за вх.№3116 через систему "Електронний суд" надійшли заперечення прокурора на клопотання відповідача від 25.02.2026 про поновлення строку для подання додаткових доказів у справі та долучення їх до матеріалів справи.

12.03.2026 за вх.№3182 до суду надійшли пояснення відповідача, відповідно до яких вказує, що будівництво здійснювалось виключно за власні кошти без державних інвестицій, тому прокурором протиправно застосовано у розрахунках показники опосередкованої вартості спорудження житла, передбачені наказом №174 від 27.09.2005, вважає, що нарахування внеску на інфраструктуру не може бути здійснено на суми податків і зборів, які виникають під час його реалізації.

В судовому засіданні 12.03.2026 прокурор підтримала позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача заперечила проти задоволення позовних вимог, вказала про позовну давність.

Протокольною ухвалою від 12.03.2026 суд залишив без розгляду клопотання відповідача про долучення доказів від 09.02.2026; відмовив в задоволенні клопотання відповідача про долучення доказів та поновлення строку від 25.02.2026; оголосив перерву в судовому засіданні до 25.03.2026 о 14:15.

Ухвалою від 12.03.2026 суд повідомив Житомирську міську раду про те, що в судовому засіданні 12.03.2026 оголошено перерву до 25.03.2026 о 14:15.

25.03.2026 за вх.№01-44/1253/26 через систему "Електронний суд" надійшло клопотання відповідача від 24.03.2026 про поновлення строку для подання додаткових доказів та долучення до матеріалів справи відповідних доказів.

Протокольною ухвалою від 25.03.2026 суд відмовив в задоволенні клопотання відповідача від 22.12.2025 про долучення доказів та в клопотанні відповідача від 24.03.2026 про поновлення строку та долучення доказів.

В судовому засіданні 25.03.2026 прокурор підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила судові витрати покласти на відповідача. Подала для долучення до матеріалів справи письмово викладені тези до виступу в судових дебатах.

Позивач повноважного представника в судове засідання не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином шляхом надсилання ухвали від 12.03.2026 в його електронний кабінет, про що свідчить довідка про доставку електронного листа (а.с.218 на звороті).

Разом з тим, в матеріалах справи наявна заява позивача про розгляд справи без участі його представника.

Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

В судовому засіданні 25.03.2026 судом оголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) рішення.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що згідно дозволу на виконання будівельних робіт від 05.09.2019 №ЖТ 89 у період з 05.09.2019 по 20.12.2021 відповідач здійснив будівництво об`єкта: "Нове будівництво багатоповерхового житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення на орендованій земельній ділянці по вул. Вітрука, 6, в м. Житомир (дев`ята черга будівництва)", проте договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту з Житомирською міською радою не уклав та, відповідно, грошові кошти до бюджету не сплатив.

Житомирська міська рада згідно з поясненнями за вх.№10036 від 08.08.2025 позовні вимоги прокурора підтримала. Повідомила, що станом на дату введення об`єкта в експлуатацію ПрАТ "Фаворит Компані" не виконало вимоги законодавства щодо сплати пайової участі, не звернулося до виконавчого органу міської ради із заявою про визначення її розміру, не подало необхідних документів, і відповідний договір не було укладено. Тобто, відповідач без достатньої правової підстави зберіг у себе майно за рахунок територіальної громади. Беручи до уваги скасування обов`язку укладати договір про пайову участь після 01.01.2020 для нових об`єктів, які почали будуватись після цієї дати, орган місцевого самоврядування втратив можливість юридично вимагати укладення договору. Водночас, збереглося право вимагати відшкодування за вже порушене зобов`язання через безпідставне збагачення, що сталося до моменту введення об`єкта в експлуатацію.

Заперечуючи проти позову відповідач посилається на п.12 Акту готовності об`єкта до експлуатації від 23.02.2022, відповідно до якого кошти пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту не сплачуються у відповідності до пункту 13 розділу І Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 №132-ІХ. На думку відповідача, вказане формулювання у п.12 Акту було визначено як підставу для звільнення його від сплати пайової участі. Відповідач вважає, що у нього був відсутній обов`язок щодо пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Також відповідач вказує, що застосування позивачем вартості одного квадратного метра забудови (опосередкованої вартості) станом на момент введення об`єкта в експлуатацію є необґрунтованим та безпідставним. До того, ж позивачем жодним чином не враховано тієї обставини, що опосередкована вартість спорудження житла, на яку він посилається, оприлюднюється за ціною з урахуванням ПДВ. В той же час нарахування внеску на інфраструктуру не може бути здійснено на суми податків і зборів, які виникають під час його реалізації.

Разом з тим, відповідач доводить, що звертаючись до суду з позовом 30.07.2025 прокурором пропущено трирічний строк позовної давності, яка почала свій перебіг із дня, наступного за днем введення об`єкту в експлуатацію, тобто з 24.02.2022.

За наведених обставин, відповідач просить застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову.

В спростування доводів відповідача щодо необґрунтованості розрахунку прокурор вказує, що наданий розрахунок цілком і повністю ґрунтується на документально підтверджених обставинах справи та нормах Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні".

З посиланням на дію карантину та подальше введення в Україні воєнного стану, який триває на даний час, прокурор вказує, що строк позовної давності не сплив.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

05.09.2019 Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради видано дозвіл замовнику - ПрАТ "Фаворит Компані" на виконання будівельних робіт №ЖТ 89 по об`єкту будівництва "Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення на орендованій земельній ділянці (Дев`ята черга будівництва)". Місце розташування об`єкта будівництва: м.Житомир, вул.Вітрука, 6. Вид будівництва: нове. Код об`єкта: 1122.1 (а.с.22).

Згідно акту готовності об`єкта до експлуатації від 23.02.2022 (а.с.16-20), об`єкт "Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення на орендованій земельній ділянці по вул.Вітрука, 6 в м.Житомирі (Дев`ята черга будівництва)" зафіксовано як закінчений будівництвом об`єкт готовий до експлуатації. Будівельні роботи виконано у строк: початок робіт - вересень 2019 року, закінчення робіт - грудень 2021 року. Загальна площа квартир за проектом: 4088,87м.кв.; за результатами технічної інвентаризації: 4137,8 м.кв.

У пункті 12 вказаного акту не зазначено інформації про укладення договору та сплату коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Водночас, з посиланням на пункт 13 розділу І Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 №132-ІХ вказано, що пайова участь не сплачується.

Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради 23.03.2022 видано сертифікат №ЖТ 55, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта "Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення на орендованій земельній ділянці по вул.Вітрука, 6 в м.Житомирі (Дев`ята черга будівництва)" та підтверджено його готовність до експлуатації (а.с.21).

Місцезнаходження об`єкта будівництва: 10025, Житомирська область, Житомирський район, Житомирська територіальна громада, м.Житомир (станом на 01.01.2021), вулиця Вітрука, буд. 6. Загальна площа квартир 4137,8м.кв.

В подальшому, Житомирською окружною прокуратурою при виконанні повноважень, визначених статтею 131-1 Конституції України та статтею 23 Закону України Закону України "Про прокуратуру" встановлено факт невиконання замовником будівництва свого обов`язку щодо перерахування до місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі), що за результатами перевірки підтвердило наявність порушень інтересів держави (а.с.13-14, 23-26 листи Житомирської окружної прокуратури та відповіді на них ).

Враховуючи наведене, у зв`язку з тим, що між Приватним акціонерним товариством "Фаворит Компані" та Житомирською міською радою договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не уклався, на момент прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта відповідні грошові кошти пайової участі відповідачем до бюджету сплачено не було, прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Житомирської міської ради про стягнення відповідача 1 164 128,65грн безпідставно збережених коштів на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України, 539 007,64грн інфляційних нарахувань та 110 703,85грн 3% річних.

Висновки щодо обґрунтувань підстав звернення прокуратури з позовом у справі.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України передбачено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює: представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з ч.1, 3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Так, за змістом ч.3 ст.53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у п.5.6 постанови від 16.04.2019 у справі №910/3486/18 зазначив, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

Окремо необхідно зазначити, що згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, для підтвердження судом підстав для представництва прокурора інтересів держави в суді у випадку, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган, достатнім є дотримання прокурором порядку повідомлення, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", та відсутність самостійного звернення компетентного органу до суду з позовом в інтересах держави протягом розумного строку після отримання такого повідомлення.

В матеріалах справи наявні листи (повідомлення), якими Житомирська окружна прокуратура, відповідно до вимог ст.23 Закону України "Про прокуратуру", поінформувала Житомирську міську раду про виявлені порушення інтересів держави (лист від 09.05.2025 №51-85-3502вих-25 (а.с.13), повідомлення від 18.06.2025 №51-85-4445 вих-25 (а.с.23).

Прокурор зазначив про необхідність надання інформації про вжиті та заплановані Житомирською міською радою заходи цивільно-правового характеру, спрямовані на стягнення з ПрАТ "Фаворит Компані" до місцевого бюджету безпідставно збережених грошових коштів пайової участі. Одночасно прокурор звернув увагу, що не вжиття компетентним органом відповідних заходів протягом розумного строку є підставою для застосування прокурором представницьких повноважень.

У листі від 04.06.2025 №36/2480 Виконавчий комітет Житомирської ради повідомив про відсутність заперечень щодо звернення Житомирської окружної прокуратури до суду з відповідним позовом (а.с.25).

Також, за результатами розгляду повідомлення від 18.06.2025 №51-85вих-25 Виконавчий комітет Житомирської ради листом від 10.07.2025 №12/3152 поінформував, що не вживав заходи цивільно-правового характеру, спрямовані на стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі (а.с.24).

Згідно зі ст. 172 ЦК України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

На території Житомирської міської територіальної громади таким органом, зокрема, є Житомирська міська рада.

Відповідно до ч.1 ст.142 Конституції України, матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Згідно зі ст.145 Конституції України, права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку.

Положення законодавства у сфері бюджетних правовідносин, а саме п.п. 4-1 ч.1 ст.71 Бюджетного кодексу України, відносять кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, отримані відповідно до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", до джерел формування бюджету розвитку місцевих бюджетів.

Таким чином, оскільки кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту належать до джерел формування бюджету розвитку місцевого бюджету, їх стягнення безумовно становить інтерес територіальної громади та держави, який пов`язаний із накопиченням бюджетних коштів, необхідних для забезпечення належного функціонування інституцій місцевого самоврядування.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 у справі №903/129/18 зазначено, що сам факт незвернення до суду обраного прокурором позивача з відповідним позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави, свідчить про те, що зазначений орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Враховуючи наведене, підстави та предмет позову органу прокуратури, суд приходить до висновку про правомірність звернення прокурора Житомирської окружної прокуратури до суду з даною позовною заявою в інтересах держави особі Житомирської міської ради.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності визначені Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності", який спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до приписів ст.1 вказаного Закону, замовником будівництва є фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Матеріалами справи підтверджується, що 05.09.2019 замовником - ПрАТ "Фаворит Компані" отримано дозвіл №ЖТ 89 на виконання будівельних робіт по об`єкту будівництва "Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення на орендованій земельній ділянці (Дев`ята черга будівництва)". Місце розташування об`єкта будівництва: м.Житомир, вул.Вітрука, 6. Вид будівництва: нове. Код об`єкта: 1122.1 (а.с.22).

Дата початку будівництва - вересень 2019 року, що вбачається акту готовності об`єкта до експлуатації від 23.02.2022 (а.с.16-20).

Так, на час отримання замовником (відповідачем) дозволу на виконання будівельних робіт та початку будівництва - у вересні 2019 року, стаття 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (тут і далі в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин, до 01.01.2020) передбачала, що порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Замовник будівництва, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті (ч.1-2 вказаного Закону).

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, відповідно до ч.3 ст.40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Відповідно до ч.5 ст.40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію (ч.9 ст.40 вказаного Закону).

Згідно з ч.11 ст.40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", інформація щодо договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту та його виконання зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.

Отже, порядок укладення договору пайової участі за вказаною статтею Закону передбачався у декілька етапів: замовник повинен був звернутися до органу місцевого самоврядування із заявою про укладення договору про пайову участь (оферта), яка реєструвалась органами місцевого самоврядування. На підставі доданих замовником до заяви документів, що підтверджують вартість будівництва об`єкта, з техніко-економічними показниками, протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви визначався розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, з органом місцевого самоврядування укладався договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, істотними умовами якого були розмір пайової участі, строк (графік) її сплати, відповідальність сторін, невід`ємною частиною такого договору був розрахунок величини пайової участі (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. Замовник до прийняття об`єкта в експлуатацію повинен був сплатити в повному обсязі кошти пайової участі єдиним платежем або частинами, якщо договором було передбачено графік сплати пайової участі.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, зокрема викладеної в постановах від 08.10.2019 у справі №911/594/18 та від 14.12.2021 у справі №643/21744/19, перерахування замовником об`єкта будівництва у передбачених законом випадках коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту до відповідного місцевого бюджету є обов`язком, а не правом забудовника. Тому укладення в таких випадках договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який опосередковує відповідний платіж, є обов`язковим на підставі закону.

Строк, визначений Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" для укладення договору пайової участі - протягом 15 днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, встановлено саме для добровільного виконання стороною такого обов`язку, і закінчення цього строку не припиняє цього обов`язку замовника та не звільняє замовника від обов`язку укласти договір. Адже невиконання особою положень законодавства не повинно призводити до настання бажаного для неї внаслідок такого невиконання результату у вигляді звільнення від платежу та надавати майнові переваги порівняно із законослухняною особою.

Тобто відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов`язання забудовника сплатити визначені суми, таке зобов`язання повинне бути виконане до прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру (такі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 у справі №911/594/18, від 22.08.2018 у справі №339/388/16-ц, від 22.09.2021 у справі №904/2258/20).

Однак, на момент прийняття в експлуатацію спірного об`єкту відповідача у 2022 році, статтю 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" з 01.01.2020 виключено на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" №132-ІХ.

За змістом Закону №132-IX та Прикінцевих та перехідних положень до нього, з 01.01.2020 у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та такими, що продовжують свою дію до моменту їх виконання, є лише договори про пайову участь, укладені до 01.01.2020.

Таким чином, починаючи з 01.01.2020 передбачений до цього статтею 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" обов`язок замовників забудови земельної ділянки у населеному пункті щодо необхідності укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту перестав існувати.

Поряд з тим, законодавцем під час внесення змін до Закону №3038-VI (шляхом виключення статті 40 вказаного Закону на підставі Закону № 132-IX) чітко встановлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту ((далі - пайова участь) абзац другий пункт 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX) у такому розмірі та порядку:

1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом):

- для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта;

- для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування;

3) замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва;

4) пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію;

5) кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту;

6) інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.

Тобто, відповідно до внесених Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" №132-ІХ змін, з 01.01.2020 у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та такими, що продовжують свою дію до моменту їх повного виконання, є лише договори про сплату пайової участі, укладені до 01.01.2020 (частина 1 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-ІХ).

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі №643/21744/19 викладено висновок щодо вирішення правової проблеми, пов`язаної з застосуванням норм права до правовідносин, які виникли до внесення змін у законодавство щодо скасування обов`язку замовника будівництва укласти відповідний договір.

"…37. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

38. Зовнішнім виразом зміни правового регулювання суспільних відносин є процес втрати чинності одними нормами та/або набуття чинності іншими.

39. Так, при набранні чинності новою нормою права передбачається розповсюдження дії цієї норми на майбутні права і обов`язки, а також на правові наслідки, які хоча й випливають із юридичних фактів, що виникли під час чинності попередньої норми права, проте настають після набрання чинності новою нормою права.

40. Водночас зміна правових норм і врегульованих ними суспільних відносин не завжди збігаються. У певних випадках після скасування нормативного акта має місце його застосування компетентними органами до тих відносин, які виникли до втрати ним чинності та продовжують існувати у подальшому. Такі правовідносини є триваючими. При цьому триваючі правовідносини повинні виникнути під час дії норми права, що їх регулює, та існувати після втрати нею чинності.

41. Стаття 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" № 3038-VI визначала зобов`язання замовника будівництва, який має намір забудови земельної ділянки, шляхом перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, де здійснюється будівництво, у строк до прийняття об`єкта в експлуатацію. Прийняття об`єкта в експлуатацію є строком, з якого вважається, що забудовник порушує зазначені зобов`язання. Одночасно з прийняттям об`єкта в експлуатацію у відповідності із частиною другою статті 331 ЦК України забудовник стає власником забудованого об`єкта, а отже, і правовідносини забудови земельної ділянки припиняються.

42. Аналізуючи правову природу цих правовідносин, можна зробити висновок, що з моменту завершення будівництва та прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію правовідносини забудови припиняються, а тому не можна вважати, що на них поширюються положення статті 40 вказаного Закону № 3038-VI після втрати нею чинності.

43. Крім того, пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-ІХ, яким внесено зміни до деяких законодавчих актів, визначено, що ця норма права застосовується лише до договорів, які підписані до 01.01.2020. Саме у цьому випадку правовідносини з оплати участі в інфраструктурі населеного пункту є триваючими та до них можуть застосовуватись положення норми права, що втратила чинність. Якщо ж договори під час дії цієї норми укладено не було, то немає підстав вважати, що такі правовідносини виникли та тривають…

… 61. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц та від 4 червня 2019 року у справі №916/3156/17… .

… 64. У зв`язку з відмовою забудовника від укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту права органу місцевого самоврядування на отримання коштів на розвиток інфраструктури населеного пункту є порушеними і в органу місцевого самоврядування виникає право вимагати стягнення коштів, обов`язок сплати яких був встановлений законом.

65. У такому разі суд має виходити з того, що замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язаний повернути ці кошти на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України.

67. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина 2 статті 1212 ЦК України).

68. Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

69. Тобто зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

70. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдносин i їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином… .

72. Отже, у разі порушення зобов`язання з боку замовника будівництва щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту у правовідносинах, які виникли до внесення змін у законодавство щодо скасування обов`язку замовника будівництва укласти відповідний договір, орган місцевого самоврядування вправі звертатись з позовом до замовника будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів. Саме такий спосіб захисту буде ефективним та призведе до поновлення порушеного права органу місцевого самоврядування".

Крім того, Верховний Суд у постанові від 20.07.2022 у справі №910/9548/21 дійшов висновку, що законодавець під час внесення змін до Закону № 3038-VI (шляхом виключення статті 40 вказаного Закону на підставі Закону №132-IX) чітко визначив підстави та порядок пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту щодо об`єктів, будівництво яких було розпочато до внесення законодавчих змін, а саме:

- договори пайової участі, укладені до 01.01.2020 на підставі вимог статті 40 Закону №3038-VI, залишались дійсними та підлягали до їх повного виконання і після виключення вказаної статті (абзац 1 пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-IX). Тобто істотні умови, зокрема щодо розміру пайової участі, строку сплати пайової участі, відповідальності сторін, які відповідно до закону підлягали врегулюванню у таких договорах, залишались незмінними;

- якщо станом на 01.01.2020 такі об`єкти не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені та, оскільки з 01.01.2020 встановлений статтею 40 Закону № 3038-VI обов`язок щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів пайової участі, як і обов`язок щодо укладення відповідного договору, перестав існувати, тому законодавець визначив нормативне регулювання таких правовідносин, зокрема, абзацом 2 пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-IX.

Отже, розмір та порядок пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту без відповідної вказівки у законі не можуть по новому визначатись нормами абзацу 2 пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-IX, якщо відповідні істотні умови були визначені укладеним до 01.01.2020 договором про пайову участь, який згідно з абзацом 1 вказаного пункту розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-IX є дійсним та продовжує свою дію до моменту його повного виконання.

Передбачений вказаною нормою порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для: (1) об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені; (2) об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.

Тож у вказаних двох випадках, ураховуючи вимоги підпунктів 3, 4 абзацу 2 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-IX, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає:

- для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020;

- для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.

Отже, для об`єктів, будівництво яких розпочато раніше (однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію і якщо договори про сплату пайової участі до 01.01.2020 не були укладені) або будівництво яких розпочате у 2020 році, абзацом 2 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-IX визначено обов`язок (за винятком передбачених підпунктом 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію.

Такі висновки Верховного Суду відповідають загальним принципам рівності та справедливості, є націленими на те, щоб замовник будівництва, який розпочав його до 01.01.2020 та добросовісно виконав встановлений законом (статтею 40 Закону № 3038-VI) обов`язок щодо пайової участі, був у однакових ринкових умовах із забудовником, який аналогічно розпочав будівництво у попередні роки до 01.01.2020, але до цієї дати такого обов`язку не виконав, можливо навіть свідомо затягуючи процес здачі об`єкта будівництва в експлуатацію до 01.01.2020 з метою уникнення сплати пайової участі".

Водночас, у постанові від 20.07.2022 у справі №910/9548/21 Верховний Суд також зауважив, що у випадку, якщо замовниками вищевказаних об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого прикінцевими та перехідними положеннями Закону №132-IX обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то, враховуючи викладені у постанові від 14.12.2021 у справі №643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту буде звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі статті 1212 ЦК України.

Така позиція підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 20.07.2022 у справі №910/9548/21, 13.12.2022 у справі №910/21307/21, від 07.09.2023 у справі №916/2709/22.

Судом встановлено, що в період з вересня 2019 року по грудень 2021 року ПрАТ "Фаворит Компані", згідно дозволу на виконання будівельних робіт №ЖТ 89 від 05.09.2019, здійснено будівництво об`єкта: "Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення на орендованій земельній ділянці (Дев`ята черга будівництва)".

Згідно акту готовності об`єкта до експлуатації від 23.02.2022 (а.с.16-20), об`єкт "Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення на орендованій земельній ділянці по вул.Вітрука, 6 в м.Житомирі (Дев`ята черга будівництва)" зафіксовано як закінчений будівництвом об`єкт готовий до експлуатації. Будівельні роботи виконано у строк: початок робіт - вересень 2019 року, закінчення робіт - грудень 2021 року. Загальна площа квартир за проектом: 4088,87м.кв.; за результатами технічної інвентаризації: 4137,8 м.кв.

У пункті 12 вказаного акту не зазначено інформації про укладення договору та сплату коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Водночас, з посиланням на пункт 13 розділу І Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 №132-ІХ вказано, що пайова участь не сплачується.

Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради 23.03.2022 видано сертифікат №ЖТ 55, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта "Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення на орендованій земельній ділянці по вул.Вітрука, 6 в м.Житомирі (Дев`ята черга будівництва)" та підтверджено його готовність до експлуатації (а.с.21).

Відтак, враховуючи те, що будівництво будинку №6 розпочалося у 2019 році, об`єкт станом на 01.01.2020 не був введений в експлуатацію, а договір про пайову участь на виконання вимог статті 40 Закону № 3038-VI, яка діяла на час початку будівництва, між замовником будівництва - ПрАТ "Фаворит Компані" та органом місцевого самоврядування - Житомирською міською радою не був укладений, порядок, передбачений абзацом 2 пункту 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №132-ІХ, розповсюджує свою дію на спірні правовідносини.

Таким чином, прокурором під час розгляду даного спору доведено обов`язок відповідача, як замовника будівництва, здійснити оплату пайової участі щодо даного об`єкта будівництва до прийняття його в експлуатацію, що визначено безпосередньо п.4 ч.2 р.ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" №132-ІХ.

Невиконання відповідачем законодавчо закріпленого обов`язку щодо сплати пайової участі у зв`язку з будівництвом об`єкта саме до введення об`єкта в експлуатацію надає право на стягнення цих коштів відповідно до статті 1212 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Як повідомлено позивачем в листі від 04.06.2025 №36/2480 (а.с.25), з 01.01.2020 згідно рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №1481 від 26.12.2019 для проведення розрахунку та визначення розміру пайової участі замовників будівництва щодо об`єктів будівництва на території м.Житомир та с.Вереси Житомирського району упродовж 2020 року застосовуються норми ч.2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні".

Вказане рішення не передбачало меншого розміру коштів пайової участі ніж той, що встановлений підпунктом 1 абзацу 2 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону 132-ІХ.

Разом з тим зазначено, що Житомирською міською радою не приймалося рішення щодо звільнення від сплати коштів пайової участі (або зменшення її розміру).

Прокурором у позовній заяві здійснено розрахунок розміру пайової участі на підставі Закону №132-ІХ, сертифікату про готовність об`єкту до експлуатації №ЖТ 55 від 23.03.2022 та показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України (розрахованими станом на 01.01.2022), які затверджені наказом Міністерства розвитку громад та територій України №53 від 17.02.2022.

Щодо заперечень відповідача з приводу здійсненого прокурором розрахунку суми безпідставно збережених коштів із застосуванням вартості одного квадратного метра забудови (опосередкованої вартості) станом на момент введення об`єкта в експлуатацію (23.02.2022) суд зазначає, що оскільки відповідач договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту з Житомирською міською радою не уклав, станом на даний час кошти пайової участі не сплатив, тому здійснення розрахунку розміру пайового внеску на підставі показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України (розрахованими станом на 01.01.2022), які затверджені наказом Міністерства розвитку громад та територій України №53 від 17.02.2022, тобто станом на дату прийняття об`єкта в експлуатацію (дату з якої вважається що забудовник порушує зобов`язання зі сплати коштів пайового внеску) є правомірним та таким, що відповідає обставинам справи.

З приводу доводів відповідача про включення в опосередковану вартість спорудження житла суми ПДВ та неможливість нарахування внеску на інфраструктуру на суми податків і зборів, які виникають під час реалізації житла, суд зазначає, що порядок визначення розміру пайової участі передбачений абзацом другим пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX, інший механізм законодавцем не врегульований.

Згідно сертифікату Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради від 23.03.2022 №ЖТ 55, загальна площа квартир об`єкта будівництва становить - 4 137,8 м.кв.

Відповідно до затверджених наказом Міністерства розвитку громад та територій України №53 від 17.02.2022 показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України (розрахованими станом на 01.01.2022), вартість 1 кв.м. загальної площі квартир будинку (з урахуванням ПДВ) на території Житомирської області становить 14 067,00грн.

Об`єкт будівництва - будинок №6 належить до житлової забудови, тому у розрахунку має враховуватися ставка 2 відсотки.

Отже, розмір пайової участі при зведені об`єкта "Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення на орендованій земельній ділянці по вул. Вітрука, 6 в м. Житомирі (Дев`ята черга будівництва)" становить 1 164 128,65грн (4 137,8м.кв. х 14 067,00грн = 58 206 432,60грн; 58 206 432,60грн х 2% = 1 164 128,65грн). Розрахунок прокурора є арифметично правильним.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних суд зазначає.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді нарахування трьох процентів річних та інфляційних на суму боргу є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Прокурором заявлено вимоги про стягнення з відповідача 539 007,64грн інфляційних нарахувань та 110 703,85грн 3% річних, які нараховані на суму 1 164 128,65грн за період з 23.03.2022 по 23.05.2025.

Перевіривши за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій LIGA 360 розрахунок інфляційних нарахувань та 3% річних (а.с. 6-7 позовної заяви), господарський суд встановив правильність їх здійснення, тому вимоги про стягнення 539 007,64грн інфляційних нарахувань та 110 703,85грн 3% річних підлягають задоволенню.

Враховуючи зазначене, вбачається, що позов є обґрунтованим та доведеним належними та допустимими доказами, а доводи прокурора відповідачем не спростовані.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.3, 4 ст.267 ЦК України).

У даному випадку, з матеріалів справи вбачається, що об`єкт "Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення на орендованій земельній ділянці по вул. Вітрука, 6 в м. Житомирі (Дев`ята черга будівництва)" введено в експлуатацію 23.02.2022, а позов подано до господарського суду 30.07.2025.

Водночас, згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом №2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі.

Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено зокрема п.19, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Тобто, законодавцем запроваджено механізм, за якого позовна давність на період дії воєнного стану або надзвичайної ситуації продовжується на строк дії таких обставин.

Враховуючи продовження позовної давності, строки звернення прокурора з даним позовом не пропущені, а тому відсутні підстави для застосування судом позовної давності до спірних правовідносин.

Щодо інших доказів, доводів та заперечень сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010).

Як визначає ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі шляхом стягнення з ПрАТ "Фаворит Компані" на користь Житомирської міської ради для зарахування в дохід місцевого бюджету Житомирської міської територіальної громади 1 164 128,65грн безпідставно збережених коштів пайової участі, 539 007,64грн інфляційних нарахувань та 110 703,85грн 3% річних.

Розподіл судових витрат.

Пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання даного позову до суду Житомирською обласною прокуратурою сплачено судовий збір в розмірі 25 371,87грн, 1 514,00грн та 321,73грн (загальна сума 27 207,60грн), що підтверджується платіжними інструкціями №1728 від 24.07.2025, №1727 від 24.07.2025, №1792 від 29.07.2025 (а.с.32-33).

У зв`язку із задоволенням позову, на відповідача покладаються витрати по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Фаворит Компані" (10025, м.Житомир, вул.Вітрука, буд.6; ідентифікаційний код 13579674)

на користь Житомирської міської ради (10014, м. Житомир, майдан ім.С.П. Корольова, буд.4/2; ідентифікаційний код 13576954) для зарахування в дохід місцевого бюджету Житомирської міської територіальної громади:

- 1 164 128,65грн безпідставно збережених коштів пайової участі;

- 539 007,64грн інфляційних нарахувань;

- 110 703,85грн 3% річних.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Фаворит Компані" (10025, м.Житомир, вул. Вітрука, буд.6; ідентифікаційний код 13579674)

на користь Житомирської обласної прокуратури (10008, м.Житомир, вул.Святослава Ріхтера, буд.11; ідентифікаційний код 02909950):

- 27 207,60грн витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 07.04.26

Суддя Шніт А.В.

Надіслати:

1 - Житомирській окружній прокуратурі в кабінет "Електронного суду"

2 - Житомирській обласній прокуратурі в кабінет "Електронного суду"

3 - позивачу в кабінет "Електронного суду"

4 - відповідачу в кабінет "Електронного суду"