РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2026Справа № 910/404/26
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання) матеріали справи

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «КУТ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київенерго-борг»

про стягнення 262 367,24 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшов позов Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «КУТ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київенерго-борг» про стягнення 262 367,24 грн, які були безпідставно нараховані та отримані на виконання договору № 7560308 від 26.11.2001 про постачання теплової енергії у гарячій воді.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2026 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позову.

22.01.2026 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2026 прийнято вказаний позов до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/404/26, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу надано строк для подання відповіді на відзив.

12.02.2026 до суду від позивача надійшло клопотання про обґрунтування понесених позивачем судових витрат, у якому останній просить покласти на відповідача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.

16.02.2026 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який містив, зокрема, вимогу про визнання поважними причин пропуску строку на подання відзиву на позов та поновлення вказаного строку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2026 визнано поважними причини пропуску Товариством з обмеженою відповідальністю «Київенерго-борг» строку на подання відзиву на позовну заяву. Поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Київенерго-борг» пропущений процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву у справі № 910/404/26 та долучено відзив до матеріалів справи.

Позивач, у свою чергу, своїм правом на подання відповіді на відзив не скористався.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

26.11.2001 між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» (постачальник) та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «КУТ» (споживач) (надалі - ОСББ «КУТ», позивач) укладено договір № 7560308 на постачання теплової енергії у гарячій воді (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язався виробити та поставити споживачу теплову енергію для потреб опалення та гарячого водопостачання, а споживач зобов`язався отримати її та оплатити відповідно до умов викладених у цьому Договорі.

При виконанні умов цього Договору, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені Договором, сторони зобов`язуються керуватися тарифами, затвердженими Київською міською державною адміністрацією, чинним законодавством України, Правилами користування тепловою енергією, нормативними актами з питань користування, обліку та взаєморозрахунків за енергоносії (п. 2.1. Договору).

У п. 1 додатку № 2 до Договору «Тарифи та порядок розрахунків» визначено, що розрахунки зі споживачем за теплову енергію проводяться згідно з тарифами, встановленими постачальнику Управлінням цінової політики Київської міської державної адміністрації (надалі - КМДА), затвердженими розпорядженням КМДА від 10.12.2004 № 2249.

25.08.2021 відбувся електронний аукціон з продажу майна в процедурі банкрутства Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго»), яке змінило найменування на Акціонерне товариство «К.Енерго» (справа №905/1965/19), а саме - права вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги, переможцем якого визнано Товариство з обмеженою відповідальністю «Спортсервіс-СТМ», що підтверджується протоколом електронного аукціону №UA-PS-2021-08-10-000016-3.

Згідно з Актом про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021, Акціонерне товариство «К.Енерго» передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Спортсервіс-СТМ» прийняло майно, що є предметом продажу на аукціону №UA-PS-2021-08-10-000016-3 по лоту 71, який відбувся 25.08.2021, а саме: право вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги на суму 241900394,18 грн.

У Додатку №1 до Акту про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021 визначено, що право вимоги було продано до боржника - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «КУТ» за Договором № 7560308.

Водночас, в подальшому, Товариство з обмеженою відповідальністю «Спортсервіс-СТМ» (ідентифікаційний код: 32826328) змінило своє найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Київенерго-Борг» (ідентифікаційний код: 32826328).

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач зазначає, що на виконання Договору сплачував на користь АЕК «Київенерго» грошові кошти за теплову енергію, зокрема, у період з вересня 2006 року по вересень 2009 року сплатив 624 310,57 грн, на підтвердження чого до позовної заяви долучено довідку про надходження коштів за спожиту від АЕК «Київенерго» теплову енергію. Так, позивач зазначає, що за вказаний період ним було спожито 6650,925 Гкал теплової енергії, за які АЕК «Київенерго» нараховувало до сплати кошти на підставі розпоряджень КМДА, які визнані нечинними, а відтак нарахування мало проводитись за тарифом 54,42 грн з 1 Гкал відповідно до розпорядження КМДА від 20.06.2002 № 1245 (зареєстроване в Київському міському управлінні юстиції 27.06.2002 за № 46/429). Таким чином, позивач вказує про наявність підстав для стягнення з відповідача, як правонаступника АТ «К.Енерго», безпідставно нарахованих та отриманих на виконання Договору коштів у розмірі 262 367,24 грн.

Відповідач заперечував щодо позовних вимог, зазначаючи про недоведеність позивачем виникнення у Товариства з обмеженою відповідальністю «Київенерго-борг» грошового зобов`язання перед позивачем. Крім того, відповідач вказує, що якщо позивач сплачував послуги з теплопостачання за більшими тарифами, відтак і нараховував оплату мешканцям ОСББ «КУТ» за такими ж більшими тарифами, однак доказів здійснення ним перерахунку мешканцям або повернення надмірних оплат не надає. Також відповідач стверджує, що з`ясування наразі наявності або відсутності переплати за певний період часу виконання договору про постачання теплової енергії № 7560308 наразі втратило правовий сенс, оскільки АТ «К.Енерго» припинено 14.04.2023 у зв`язку з визнанням його банкрутом (справа № 905/1965/19). Також відповідач заявив про пропуск строків позовної давності.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Правовою підставою позову позивачем визначено положення ст. 1212 ЦК України, яка регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. ст. 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, частинами 1, 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Системний аналіз положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202 та ч. 1 ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15.

Отже, задля застосування до спірних правовідносин у справі ст. 1212 ЦК України, необхідно встановити факт наявності або відсутності між сторонами у справі правовідносин, які б свідчили про наявність або відсутність правових підстав для перерахування заявлених до стягнення грошових коштів.

Так, позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача коштів у розмірі 262 367,24 грн, посилається на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2024 у справі № 41/50 та від 23.10.2025 у справі № 41/767, з яких, як ним зазначено, стало відомо про безпідставну сплату ним коштів у розмірі 262 367,24 грн за тарифами, що не були чинними. Відтак, позивач стверджує, що кошти за спожиту теплову енергію у період з 04.10.2006 по 24.07.2009 мали ним сплачуватись виходячи із тарифу у розмірі 54,42 грн без ПДВ за 1Гкал, встановленого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 20.06.2002 №1245 (зареєстровано в Київському міському управлінні юстиції 27.06.2002 за №46/429).

Водночас, суд зазначає, що позивачем не надано в матеріали справи будь-яких первинних документів (актів, рахунків АЕК «Київенерго»), з яких можна було б встановити за яким саме тарифом позивачу нараховувались до сплати кошти за спожиту теплову енергію. Позивачем взагалі не конкретизовано за якими саме тарифами та згідно яких розпоряджень КМДА ним сплачувались кошти на користь АЕК «Київенерго», яке надалі змінило найменування на Акціонерне товариство «К.Енерго».

Також суд критично ставиться до доводів позивача про перехід до відповідача всіх прав та обов`язків Акціонерного товариства «К.Енерго», зокрема, щодо обов`язку повернути позивачу безпідставно сплачені ним коштів, які Товариством з обмеженою відповідальністю «Київенерго-борг» не отримувались.

Як встановлено судом, за результатами аукціону № UA-PS-2021-08-10-000016-3, який відбувся 25.08.2021, відповідачем набуто виключно права вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги на суму 241 900 394,18 грн, зокрема, на заборгованість ОСББ «КУТ» перед Акціонерним товариством «К.Енерго» у розмірі 144 381,85 грн за Договором №7560308, що підтверджується Актом про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021 та витягом з Додатку № 1 до вказаного акту.

Із поданих позивачем до суду документів не вбачається наявність обставин переходу до відповідача, як набувача права вимоги до боржника Акціонерного товариства «К.Енерго» за результатами аукціону з реалізації майна банкрута, будь-яких обов`язків вказаного товариства за грошовими зобов`язаннями.

Як вбачається із даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Акціонерне товариство «К.Енерго» (ідентифікаційний код 00131305) було припинене 03.07.2024 у зв`язку з визнанням його банкрутом на підставі судового рішення Господарського суду Донецької області від 25.06.2024 № 905/1965/19, на яке також посилається позивач у позовній заяві. При цьому, у вказаному реєстрі відсутні дані про правонаступників Акціонерного товариства «К.Енерго».

Так, судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Донецької області від 25.06.2024 № 905/1965/19, яка залишена без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 11.11.2024, затверджено звіт ліквідатора Акціонерного товариства «К.Енерго» (ідентифікаційний код 00131305) арбітражного керуючого Паркулаба В.Г. та ліквідаційний баланс боржника станом на 22.12.2022. Ліквідовано Акціонерне товариство «К.Енерго» (85612, Донецька обл., Мар`їнський р-н, місто Курахове, вулиця Енергетиків, будинок 34, ідентифікаційний код 00131305) як юридичну особу. Провадження у справі №905/1965/19 про банкрутство Акціонерного товариства «К.Енерго» закрито. Визначено, що вимоги, що не задоволені за недостатністю майна, вважати погашеними. Вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Кодексом строк або були відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

Відповідно до ч. 5 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

При цьому, суд зауважує, що рішеннями Господарського суду міста Києва від 21.10.2024 у справі № 41/50 та від 23.10.2025 у справі № 41/767, на які посилається позивач, не було визнано нечинними відповідні розпорядження КМДА про встановлення тарифів, адже такі були визнані нечинними відповідно до постанов Шевченківського районного суду м. Києва у справах №761/8760/14-а (№2-а/761/220/2014), №2-а-118/11 (№2-а/761/4/2014), прийнятих у 2014 році. При цьому, позивач не був стороною ані у господарських справах № 41/50 та № 41/767, ані у зазначених цивільних справах.

Таким чином, наведені вище обставини свідчать про можливість звернення позивача до суб`єкта, якому він сплачував кошти - АТ «К.Енерго» із вимогою про повернення безпідставно отриманих коштів ще до відкриття процедури банкрутства, або ж заявлення кредиторських вимог у межах зазначеної процедури, однак позивач таких дій не вчинив.

У ч. 3 ст. 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За положеннями ч. 2 ст. 74 ГПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Приписами статей 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із статтями 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, враховуючи встановлені судом при розгляді даної справи обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, через їх безпідставність та необґрунтованість.

З огляду на зазначене, позовна давність, про яку заявляв відповідач, не підлягає застосуванню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення а підписано: 06.04.2026.

Суддя Т. Ю. Трофименко