ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2026 р. м. Рівне Справа № 918/930/25

Господарський суд Рівненської області у складі судді Горплюка А.М., за участю секретаря судового засідання Оліфер С.М., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Амадеус Марин"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Трипілля"

про стягнення заборгованості в розмірі 122 393,22 грн

представники сторін в судове засідання не з`явились

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Амадеус Марин" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Трипілля" про стягнення заборгованості за договором транспортного експедирування №16/02/23 від 16.02.2023 в розмірі 122 393,22 грн.

Ухвалою суду від 13.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у змішаній (паперовій та електронній) формі, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 04.11.2025.

20.10.2025 через підсистему "Електронний суд" від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в повному обсязі у задоволенні позову та стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Ухвалою суду від 04.11.2025 розгляд справи відкладено на 09.12.2025.

09.12.2025 через відділ канцелярії та документального забезпечення суду, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та заява про зміну підстав позову.

Крім того, 09.12.2025 через підсистему "Електронний суд" від представника відповідача надійшло заперечення на заяву про зміну підстав позову.

Ухвалою суду від 09.12.2025 вирішено перейти від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 918/930/25 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі, призначено підготовче засідання на 13.01.2026.

Також, вказаною ухвалою відмовлено у прийнятті заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Амадеус Марин" про зміну підстав позову та встановлено учасникам справи строк до 12.01.2026 на подачу клопотань (заяв, пояснень, заперечень).

Ухвалою суду від 13.01.2026 продовжено строк підготовчого провадження у справі №918/930/25 на 30 днів до 09.03.2026 року включно. Підготовче засідання відкладено на 10.02.2026.

Ухвалою суду від 10.02.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.03.2026.

Ухвалою суду від 12.03.2026 розгляд справи по суті відкладено на 02.04.2026.

В судове засідання 02.04.2026 учасники справи не забезпечили явку уповноважених представників, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином у встановлений законом строк.

Згідно частини 1 статті 2 Господарського процесуального Кодексу України (надалі - ГПК України), завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частини 1 статті 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд враховує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

Враховуючи викладене та положення статей 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе проводити підготовче засідання за наявними матеріалами справи та за відсутності учасників справи, які не прибули у судове засідання.

За приписами частини 4 статті 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 240 ГПК України).

Відтак, враховуючи неявку учасників справи, суд зазначає, що датою ухвалення рішення є дата складання повного рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

16.02.2023 мiж Товариством з обмеженою відповідальністю "Амадеус Марин" (надалі - експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Трипілля" (надалі - замовник) укладено Договір № 16/02/23-ТРП транспортно - експедиційного обслуговування (надалі - Договір).

Пунктом 1.1 Договору сторони погодили, що замовник доручає, а експедитор за його дорученням i за його рахунок надає послуги з організації та забезпечення перевезень вантажів залізничним транспортом в прямому i / або змішаному сполученні у власному та / або орендованому рухомому складі (далі по тексту рухомий склад), а також додаткові послуги, пов`язані з залізничними перевезеннями (надалі - послуги ТЕО).

Згідно пункту 1.2 Договору, номенклатура вантажів, обсяг і вартість послуг ТЕО, маршрути і тарифи перевезень вантажів узгоджуються сторонами в Протоколах узгодження тарифів (далі - протоколи), які є невід`ємними частинами цього Договору.

Відповідно до пункту 3.2.2 Договору замовник зобов`язаний, зокрема, своєчасно перераховувати на поточний рахунок експедитора грошові кошти по оплаті послуг, в тому числі пов`язані з подачею і прибиранням вагонів і/або додаткових послуг, а також штрафи, пені, неустойки, пов`язані з простоєм рухомого складу.

Нормами пункту 4.1 Договору узгоджено, що замовник оплачує експедитору у вигляді 100% передоплати вартість послуг ТЕО, в яку входять провізні платежі та інші витрати експедитора, пов`язані з перевезенням вантажів замовника, і винагороду експедитора, передбачені Договором та / або обумовлені в додатках (протоколах) до цього Договору.

Відповідно до пункту 4.2 Договору оплата послуг ТЕО за Договором здійснюється протягом 4-х банківських днів з моменту виставлення експедитором рахунку, але в будь-якому разі не пізніше 3-х банківських днів до дати початку надання послуги, при цьому в разі несплати Експедитор має право не надавати ці послуги.

У пункті 4.6 Договору вказано, що після закінчення звітного періоду (один календарний місяць) між Сторонами проводиться остаточна звірка розрахунків, яка оформляється Актом наданих послуг. Замовник протягом 5 днів з моменту отримання оригіналу Акта наданих послуг або його копії по факсимільному зв`язку або електронною поштою, повинен підписати і завірити печаткою його зі свого боку і вислати Експедитору аналогічним способом при отриманні. Якщо протягом 5-ти днів з моменту отримання Замовником оригіналу Акта наданих послуг або його копії по факсимільному зв`язку або електронною поштою не надійшло заперечень чи вмотивованої відмови в підписанні Акту наданих послуг, даний Акт вважається узгодженим і підписаним замовником, а надані послуги за цим Договором вважаються прийнятими замовником і підлягають оплаті в порядку і за вартістю, встановленою цим Договором та/або заявки, Додатковими угодами, узгодженими Сторонами.

Згідно пункту 10.4 Договору сторони цього Договору погодили використання в своїх правовідносинах факсимільний зв`язок і електронну пошту і визнають юридичну силу факсимільного і сканованого відтворення підпису та печатки з подальшим наданням оригіналів документів.

Пунктом 10.6 Договору передбачено, що сторони погодили, що листування і напрямок документації проводиться через реквізити, зазначені в розділі 11 договору, а також такі уповноважені особи: від замовника - Слюсаренко Володимир, від експедитора - Толстова Ксенія (зазначені телефони та електронна пошта).

Договір набирає чинності з моменту підписання його Сторонами і діє до 31.12.2023, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань (пункт 10.1 Договору).

28.02.2025 між сторонами укладено Протокол № 4 узгодження договірної до Договору транспортного експедирування № 16/02/23-ТРП від 16.02.2023 (надалі - Протокол № 4), яким сторони узгодили вартість перевезення заявленого вантажу в наступному розмірі: станція відправлення (навантаження) - Волочиськ (330102); станція призначення (вивантаження) - Чорноморськ - Порт експ. (402103); вантаж - Олія соняшникова; ставка (ціна) за 1 т., грн з ПДВ - 880,00 грн.

Згідно пункту 1 Протоколу № 4, сторони узгодили, що ставка включає в себе: залізничний тариф завантаженого і порожнього вагонів, вартість охорони вантажу УЗ, вартість користування вагонами на всьому шляху проходження вартість додаткових зборів по станції відправлення, установка і вартість ЗПП, оформлення і узгодження залізничних накладних і плану навантаження, винагорода експедитора.

Відповідно до пункту 4 Протоколу № 4, у разі вимушеного простою, не спричиненого діями експедитора, включаючи понаднормове знаходження вагонів під навантаженням (більше 2-х діб) чи перебування вагонів під вивантаженням (більше 2-х діб), замовник сплачує експедитору додаткову вартість користування вагонами у розмірі 1000,02 грн у тому числі ПДВ 20%, за вагон за кожну добу понаднормового користування, при цьому кожна розпочата неповна доба округлюється до повної. Час вимушеного простою під навантаженням рахується з моменту прибуття вагонів на станцію навантаження (Волочиськ, 330102) до моменту оформлення залізничної накладної на завантажені вагони. Час вимушеного простою під вивантаженням рахується з моменту прибуття вагонів на станцію вивантаження (Чорноморськ - Порт експ., 402103) до моменту оформлення залізничної накладної на вивантаження вагонів, відповідно до календарного штемпеля у залізничній накладній або інформації з бази даних перевізних документів Головного інформаційно - обчислювального центру. ПДВ нараховується відповідно до чинного податкового законодавства України.

Суд враховує, що Договір та Протокол № 4 підписані представниками сторін та скріплені відтисками печаток товариств.

Позивач зазначає, що 16.07.2025 ним було надіслано засобами електронного зв`язку на узгодження відповідача акт виконаних робіт разом з рахунком на електронну пошту, зазначену в пункті 10.6.1 Договору, отримання яких підтверджено відповідачем листом від 4.09.2025. Отже, оскільки протягом 5-ти днів з моменту отримання Відповідачем надісланої електронною поштою копії акту наданих послуг відповідно до пункту 4.6 Договору заперечень чи вмотивованої відмови в підписанні Акту наданих послуг не надійшло, даний Акт вважається узгодженим і підписаним Замовником, а надані послуги за цим Договором вважаються прийнятими Замовником і підлягають оплаті в порядку і за вартістю, встановленою цим Договором та / або заявки, Додатковими угодами, узгодженими Сторонами. Також зазначений Акт та рахунок було отримано Відповідачем засобами звичайної пошти.

Відтак, враховуючи, що під час надання послуг замовником було перевищено час користування вагонами під навантаженням на загальну суму 69 001,38 грн, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом.

Розглянувши заявлені вимоги по суті, суд зазначає наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються ЦК України, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них (стаття 908 ЦК України).

Згідно статті 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Згідно частини 1 статті 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами (частина 2 статті 929 ЦК України).

Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі (частина 1 статті 930 ЦК України).

Відповідно до статті 931 ЦК України, розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статті 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" транспортно-експедиторською послугою є робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади. Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути: авіаційна вантажна накладна (Air Waybill); міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (CIM); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України. Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Відповідно до частини 2 статті 12 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" клієнт зобов`язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом визначає Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 (надалі - Статут). Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Відповідно до пунктів 6 Статуту, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції (пункт 23 Статуту).

На підставі Статуту залізниць України Мінтранс затверджує Правила перевезення вантажів згідно зі статтею 5 Статуту. Правила оформлення перевізних документів, затверджені наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 (надалі - Правила).

Пунктом 1.1 Правил передбачено, що на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил.

Відповідно до пункту 1.2 Правил накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем.

Для підтвердження приймання вантажу до перевезення один примірник накладної в паперовому вигляді з присвоєним їй номером і датою приймання вантажу надається відправнику. Порядок підтвердження приймання вантажу до перевезення за електронною накладною (із накладенням ЕЦП) визначається договором між вантажовласником і залізницею.

Накладна заповнюється відправником із застосуванням автоматизованих систем залізничного транспорту України або програмних засобів, здатних забезпечити роботу з електронними перевізними документами згідно з установленим форматом, та у разі її оформлення в паперовому вигляді роздруковується на бланку, виготовленому на білому папері формату А4 у трьох примірниках, один із яких після оформлення приймання вантажу до перевезення станцією відправлення видається відправникові вантажу та є квитанцією для приймання вантажу до перевезення, другий і третій передаються з вантажем на станцію призначення. Технічні характеристики паперу, призначеного для оформлення накладної, повинні забезпечувати придатність для роздруківки на принтері, а також якісне проставлення відміток залізниці на всьому шляху перевезення. Накладна у паперовому вигляді є відображенням її електронної копії, яка обов`язково надається на станцію відправлення одночасно з накладною у паперовому вигляді.

Накладна в електронному вигляді складається у формі електронної реєстрації даних, які можуть бути трансформовані у письмовий запис. Засоби, що використовуються для реєстрації та обробки даних, повинні відповідати вимогам законодавства.

Порядок обміну електронною накладною між відправником та залізницею, а також залізницею та одержувачем зазначається в договорі між вантажовласником і залізницею. У разі внесення змін до електронної накладної попередні дані зберігаються.

Заповнення накладної здійснюється відправником, залізницею, одержувачем згідно з поясненнями, наведеними у додатку 3 до цих Правил.

До накладної можуть додаватися додаткові супровідні документи та документи дозвільного характеру на відправлення вантажу контролюючих органів, необхідність одержання яких передбачена законами України. У разі оформлення перевізного документа в електронному вигляді (з накладенням електронного цифрового підпису) супровідні документи додаються в електронному вигляді (виготовлені за допомогою сканера тощо). При цьому оригінали супровідних документів в паперовому вигляді направляються відправником безпосередньо одержувачу.

Судом встановлено, що умовами Договору, відповідач як замовник доручає, а позивач за його дорученням і за його рахунок надає послуги з організації та забезпечення перевезень вантажів залізничним транспортом. Номенклатура вантажів, обсяг і вартість послуг транспортно - експедиційного обслуговування, маршрути і тарифи перевезень вантажів узгоджується сторонами у протоколах узгодження тарифів, які є невід`ємними частинами цього договору (пункти 1.1 та 1.2 Договору).

Із доказів наявних у матеріалах справи та пояснень сторін суд встановив, що позивач надав відповідачу послуги із організації перевезення залізничним транспортом вантажу та транспортно - експедиторські послуги, що не заперечується сторонами.

На підтвердження заявлених вимог позивач долучає ряд накладних, однак більшість з них не стосуються заявлених вимог, оскільки станція відправлення (навантаження) та станція призначення (вивантаження) не відповідають ні Договору ні Протоколу № 4 (за яким заявлено вимоги).

Крім того, як вбачається із накладних від 05.03.2025 та від 06.03.2025, вагони залізничні рухались зі станції Волочиськ до станції Чорноморськ-Порт для навантаження, а не здійснювали перевезення замовленого товару, як того вимагає Договір та Протокол № 4.

Із накладної від 01.03.2025 (№ 32345837) вбачається, що здійснювалось перевезення вантажу - олія соняшникова зі станції Волочиськ до станції Чорноморськ-Порт. Дата відправки - 01.03.2025, дата отримання вантажу - відсутня.

При цьому, враховуючи що підписання Протоколу № 4 відбулось 28.02.2025, а відправка товару за вказаною накладною - 01.03.2025 (на наступний день), то, відповідно, за даною накладною простою на станції навантаження не було.

В той же час, 24.06.2025 ТОВ "Амадеус Марин" підготувало Акт № 180, яким встановлено вартість понаднормового користування вагонами під навантаження та вивантаження в розмірі 69 001,38 грн з ПДВ.

Також, 24.06.2025 ТОВ "Амадеус Марин" виставило для ТОВ "Агрофірма Трипілля" рахунок на оплату № 180 в розмірі 69 001,38 грн.

На підтвердження направлення вказаних Акту та рахунку позивач надає роздруківки з електронної пошти.

Суд приймає до уваги, що за змістом пункту 10.4 Договору визначено, що сторони цього договору погодили використання в своїх правовідносинах факсимільний зв`язок і електронну пошту і визнають юридичну силу факсимільного і сканованого відтворення підпису та печатки з подальшим наданням оригіналів документів. Пунктом 10.6 Договору передбачено, що сторони погодили, що листування і напрямок документації проводиться через реквізити, зазначені в розділі 11 договору, а також вказали уповноважених осіб та електронні пошти.

Однак, в даному випадку, факт направлення Акту наданих послуг та рахунку на оплату та отримання їх ТОВ "Агрофірма Трипілля" не є визначальним, оскільки встановленню підлягає порушення відповідачем умов Договору та Протоколу № 4 в частині вчасного та повного розрахунку за надані послуги (в тому числі за понаднормове користування вагонами).

Суд враховує, що позивачем не надано та матеріали справи не містять розрахунків понаднормового користування вагонами під навантаження та вивантаження, які суд міг би перевірити у відповідності до погоджених сторонами умов Договору та Протоколу № 4 з врахуванням вартості 1 000,02 грн за 1 добу простою.

Згідно розрахунку та таблиць позивача, що долучені до позовної заяви, ТОВ "Амадеус Марин" обраховує штрафні санкції, інфляційні втрати та 3 % річних за Актами клієнта від 24.02.2025, 03.03.2025 та 24.06.2025, з врахуванням часткової оплати, однак матеріали справи не містять вказаних Актів (окрім Акту від 24.06.2025) та інформації про часткову оплату.

Отже наявними у матеріалах справи доказами не підтверджено та не доведено позивачем те, що ТОВ "Амадеус Марин" надавало відповідачу послуги з понаднормового користування вагонами від станції відправлення чи призначення.

З огляду на зазначене, оскільки позивачем не доведено понаднормативне використання вагонів згідно умов Договору, суд дійшов висновку, що нарахування позивачем 69 001,38 грн є безпідставним та необґрунтованим, у зв`язку з чим також нарахування на суму боргу за понаднормове користування вагонами пені, 3 % річних та індексу інфляції є безпідставними.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (пункт 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, виходячи з предмету та підстав даного позову, необхідним є встановлення і доведення обставин, які передусім, свідчать про порушення відповідачем умов Договору та Протоколу № 4 в частині понаднормового користування вагонами. Більш того, доведення таких обставин належними і допустимими доказами покладається саме на позивача у справі.

Між тим, позивачем не надано до суду належних і допустимих доказів, які надають можливість встановити обставини понаднормового користування вагонами.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, враховуючи відсутність порушення відповідачем умов Договору та Протоколу № 4, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно з частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позов не підлягає задоволенню, сплачений позивачем при поданні позову судовий збір не підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

02.04.2026 через підсистему "Електронний суд" від представника відповідача клопотання про розподіл судових витрат у справі, в якій просить стягнути з позивача 10 000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з приписами частини 2 статті 16 ГПК України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частини 1 та 2 статті 126 ГПК України встановлює, що:

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави;

- за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Частина 4 статті 126 ГПК України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Статтею 124 ГПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначав, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді, що становить 10 000,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу, які визначені та погоджені у фіксованому розмірі.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представник відповідача надав: копію договору № АТ-040121 про надання правової (правничої) допомоги від 04.01.2021; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, видане Басняк Ю.Ю. від 29.10.2021; копію ордеру на надання правничої допомоги від 14.10.2025 серії ВХ № 1108498; копію додаткової угоди від 14.10.2025 до Договору № АТ-040121 про надання правової (правничої) допомоги від 04.01.2021.

04.01.2021 між Адвокатським об`єднанням "Епсілон Груп" (надалі - адвокатське об`єднання) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Трипілля" (надалі - клієнт) укладено Договір №АТ-040121 про надання правової (правничої) допомоги (надалі - Договір), відповідно до умов якого Адвокатське об`єднання зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової (правничої) допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої (правової) допомоги та фактичні (додаткові) витрати, необхідні для виконання цього договору (пункт 1.1 Договору).

Для надання правничої (правової) допомоги клієнту, адвокатське об`єднання уповноважує відповідного адвоката шляхом видачі ордеру (пункт 1.2 Договору).

Згідно з пунктами 3.1 - 3.3 Договору гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової (правничої) допомоги клієнту. Клієнт зобов`язується сплатити адвокатському об`єднанню гонорар у розмірі встановленому сторонами у Додаткових угодах, які є невід`ємними частинами цього договору. Факт надання послуг за цим договором, а також їх вартість (розмір гонорару), фіксується сторонами в актах приймання-передачі наданих послуг.

Відповідно до пункту 5.1 Договору, він вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання сторонами та діє протягом 1 року. У разі, якщо жодна із сторін не повідомила про наміри припинити цей договір за місяць до дати його припинення, договір вважається продовженим на кожен наступний календарний рік на таких самих умовах.

Додатковою угодою від 14.10.2025 до Договору №АТ-040121 про надання правової (правничої) допомоги від 04.01.2021 (надалі - Додаткова угода) сторони узгодили, що адвокатське об`єднання зобов`язується здійснювати захист, представництво інтересів клієнта в Господарському суді Рівненської області, Північно-західному апеляційному господарському суді, Верховному Суді, та інших судах у справі № 918/930/25 за позовом ТОВ "Амадеус Марин" до ТОВ "Агрофірма Трипілля".

Пунктом 2 Додаткової угоди сторони визначили та погодили види правової (правничої) допомоги що надається адвокатським об`єднанням, а саме: попередня (досудова) консультація, вивчення документів, судової практики та аналіз законодавства щодо предмета спору; формування правової позиції, підготовка та подання відзиву на позовну заяву, заперечення: підготовка та подання заяв по суті справи; формування правової позиції, підготовка та подання апеляційної скарги; формування правової позиції, підготовка та подання касаційної скарги; участь у судових засіданнях; ознайомлення з матеріалами справи; підготовка заяв та клопотань; збір доказів; інша допомога, пов`язана із справою.

Розмір гонорару за надання клієнту Адвокатським об`єднанням правової (правничої) допомоги встановлено та погоджено сторонами у фіксованому розмірі, що становить 10 000,00 грн (пункт 3 Додаткової угоди).

Вказані вище Договір та Додаткова угода підписані представниками сторін та скріплені відтисками печаток останніх.

Договір про надання правової допомоги за своєю природою є договором про надання послуг, який врегульований Главою 63 Цивільного Кодексу України (надалі - ЦК України).

Зокрема, стаття 903 ЦК України, передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 632 ЦК України, передбачає, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом.

За пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Як встановлено статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

У разі погодження між адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) та клієнтом фіксованого розміру гонорару такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) часу на надання правничої допомоги клієнту (подібні висновки Верховного Суду містяться у постанові від 19.11.2021 у справі № 910/4317/21).

02.04.2026, до початку розгляду справи по суті, представник відповідача подав заяву про розгляд справи без його участі та просив у випадку відмови в задоволенні позову, стягнути з позивача витрати відповідача у фіксованому розмірі 10 000,00 грн.

Суд враховує, що представництво інтересів ТОВ "Агрофірма Трипілля" у справі №918/930/25 здійснював адвокат Басняк Юрій Юрійович на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії ВХ № 1108498 від 14.10.2025, виданого Адвокатським об`єднанням "Епсілон Груп" на підставі договору про надання правничої допомоги №АТ-040121 від 04.01.2021.

Враховуючи зазначене, відповідачем доведено надання йому послуг професійної правничої допомоги під час розгляду справи № 918/930/25 у Господарському суді Рівненської області, а розмір гонорару сторонами встановлений сторонами у фіксованому розмірі.

Як зазначено вище, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такі критерії застосовує Європейський Суд з Прав Людини (надалі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

З урахуванням наведеного, понесені стороною витрати на професійну правничу допомогу, окрім документального обґрунтування та доведеності, мають відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ГПК України).

Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити, у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 у справі №920/13/19 наголосив, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Крім того, суд враховує, ненадання позивачем розрахунку витрат на правничу допомогу (детального опису робіт (наданих послуг) не може свідчити про відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, відповідно й не може бути підставою для відмови в задоволенні заяви відповідача про розподіл витрат на правничу допомогу. (Постанова Верховного Суду від 26.02.2025 у справі №910/10602/23).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зазначила, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (додаткова постанова Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі №914/2355/21).

Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (пункти 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК).

Водночас за нормами частини шостої статті 126 ГПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень частин 5 та 6 статті 126 ГПК зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Позивач не скористався своїм правом подати клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги відповідача.

Дослідивши матеріали справи, зокрема, надані відповідачем докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, виходячи із загальних засад законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи критерії реальності та розумності понесених витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, характеру та обсягу наданих адвокатом послуг з урахуванням правовідносин у справі, їх значення для спору, суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає вищевказаним критеріям, відтак належить до включення до судових витрат по справі та розподілу між сторонами відповідно до статті 129 ГПК України.

Враховуючи, що суд відмовив у задоволенні позову, з позивача підлягають стягненню понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Амадеус Марин" (65014, м. Одеса, Лідерсівський бульвар, 9а, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Трипілля" (35523, Рівненська область, Дубенський р-н, територіальна громада Козинська, Комплекс будівель і споруд № 1, буд. 1, ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 (десять тисяч грн 00 коп.) грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення виготовлено та підписано 08.04.2026.

Суддя А.М. Горплюк