Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
914/2774/25: Господарські справи (з 01.01.2019); Справи позовного провадження; Справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб'єктів господарювання та їхніх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення; банківської діяльності, з них; кредитування, з них.
Надіслано судом: 08.04.2026. Зареєстровано: 09.04.2026. Забезпечено надання загального доступу: 10.04.2026.
Номер судового провадження: не визначено
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2026 Справа № 914/2774/25

Суддя Господарського суду Львівської області Гоменюк З.П., за участю секретаря судового засідання Березюка Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк», м. Київ

до відповідача Львівської міської ради, м. Львів

про стягнення заборгованості за кредитним договором

за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Господарського суду Львівської області перебуває позовна заява Акціонерного товариства «Сенс Банк» до Львівської міської ради про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рух справи відображено в ухвалах суду.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Львівської області №295 від 16.12.2025 р. призначено повторний автоматизований розподіл справи враховуючи Указ Президента України від 13.12.2025 №944/2025, за яким суддю Рима Т.Я. призначено на посаду судді Західного апеляційного господарського суду, а також Рішення зборів суддів Господарського суду Львівської області від 16.12.2025 №8.

Як вбачається з витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2025 р., для розгляду справи визначено суддю Гоменюк З.П.

Ухвалою від 17.12.2025 справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 28.01.2026 о 13:00 год.

27.01.2026 через систему «Електронний суд» (документ сформовано 27.01.2026) від представника відповідача найшла заява про проведення засідання за його відсутності (вх.№2486/26).

Ухвалою від 03.02.2026, через тимчасову непрацездатність судді Гоменюк З. П., підготовче засідання перенесено на 11.02.2026.

10.02.2026 через систему «Електронний суд» (документ сформовано 09.02.2026) від представника відповідача надійшла заява про проведення засідання за його відсутності (вх.№ 3724/26).

Ухвалою від 11.02.2026, через оголошену повітряну тривогу у м. Львів, підготовче засідання перенесено на 04.03.2026.

Ухвалою від 04.03.2026 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті на 01.04.2026.

01.04.2026 на адресу суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача (вх. №9407/26).

У судове засідання 01.04.2026 сторони явку своїх уповноважених представників не забезпечили.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що сторони належним чином повідомлені, а також заяви які подавалися відповідачем та позивачем про розгляд справи без участі, суд дослідивши наявні у справі докази та викладені в позовній заяві пояснення - дійшов висновку про необхідність прийняття рішення у справі.

ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН.

Аргументи позивача.

Після смерті ОСОБА_1 залишилася непогашена заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 31.07.2008 року (надалі кредитний договір від 31.07.2008), укладеним із банком.

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка була предметом іпотеки за цим договором, визнана відумерлою спадщиною та передана у власність територіальної громади міста Львова в особі Львівської міської ради.

Львівська міська рада, як власник відумерлого іпотечного майна, зобов`язана задовольнити вимоги банку щодо погашення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на вказану квартиру.

Предметом позову є: звернення стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 31.07.2008.

Підставою позову є зобов`язання Львівської МР, як власника відумерлої спадщини, погасити кредиторські вимоги банку за рахунок такого майна. Правова підстава позову частина 4 статті 1277 Цивільного кодексу України.

Аргументи відповідача.

Відповідач відзиву та заперечень щодо позовних вимог не подав.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Акціонерний комерційний інноваційний банк "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 уклали кредитний договір від 31.07.2008, відповідно до якого якого банк зобов`язався надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 47 650,00 доларів США та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку та на умовах, визначених договором.

Для забезпечення виконання зобов`язань за цим договором Акціонерний комерційний інноваційний банк "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 уклали договір іпотеки від 31.07.2008, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 (надалі квартира), право власності на яку виникне в майбутньому.

ОСОБА_1 набув у власність квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 31.07.2008, а право власності зареєстрував 07.08.2008, що підтверджується витягом з реєстру прав на нерухоме майно

Акціонерний комерційний інноваційний банк "УкрСиббанк" (перейменований в Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк") (надалі ПАТ "Укрсиббанк") передало право вимоги за кредитними договорами Публічному акціонерному товариству "Дельта Банк" (надалі ПАТ "Дельта Банк) на підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011.

Як вбачається із матеріалів справи, у провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебувала справа № 466/7784/13-ц за позовом ПАТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором.

Ухвалою від 06.06.2013 у цій справі позивача замінено правонаступником ПАТ "Дельта Банк" у зв`язку з відступленням первісним кредитором новому кредиторі права вимоги за вказаним кредитним договором від 31.07.2008 на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011.

Боржниками були подані зустрічні позови: про тлумачення змісту кредитного договору від 31.07.2008; про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011; про визнання недійсним договору від 31.07.2008.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 12.12.2018 первісні позовні вимоги задоволено та стягнуто з відповідачів солідарно на користь ПАТ "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором від 31.07.2008 у розмірі 2 021 875,51 гривень. У задоволенні зустрічних позовів відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 01.10.2019 рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову про стягнення заборгованості скасовано з ухваленням у цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. Стягнуто солідарно з боржників на користь ПАТ "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 50673,67 доларів США та 1 653,29 грн, з яких: заборгованість за кредитом 46933,14 доларів США, заборгованість за процентами 3740,53 доларів США та пеня - 1653,29 гривень. В іншій частині рішення залишено без змін.

Шевченківський районний суд м. Львова ухвалою від 25.06.2021 замінив стягувача у виконавчому листі, виданому на виконання постанови від 01.10.2019, та 25.06.2021 видав його дублікат.

В подальшому, ПАТ "Дельта Банк" відступило право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором від 31.07.2008, Акціонерному товариству "Альфа Банк", що підтверджується договором про відступлення прав вимоги № 2098/К від 09.12.2019 з додатком.

Акціонерне товариство "Альфа Банк" рішенням загальних зборів, що оформлене протоколом 18.08.2022, перейменоване в АТ "Сенс Банк".

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер.

На заяву-претензію АТ "Сенс Банк" щодо спадкоємців померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 Третя львівська державна нотаріальна контора листом № 742/02-14 від 26.03.2021 повідомила про відкриття спадкової справи, проте станом на 23.03.2021 спадкоємці до майна померлого не зверталися.

Додатково, листом № 2805/01-16 від 18.08.2021 нотаріальна контора підтвердила, що спадкоємці з заявами про видачу свідоцтва на право спадщини до неї не зверталися.

ОСОБА_1 частково сплатив заборгованість за кредитним договором від 30.07.2008, що підтверджується банківськими. Відповідно розрахунку заборгованість ОСОБА_1 станом на 26.02.2020 (день смерті) становила: за кредитом 46933,14 доларів США; за відсотками 68921,19 доларів США; пеня 39 841,76 гривень.

АТ "Сенс Банк" звернулося до Залізничного районного суду м. Львова із заявою про визнання спадщини відумерлою.

Рішенням від 07.02.2025 у справі № 462/17/25: задоволено заяву АТ "Сенс Банк" про визнання спадщини відумерлою. Визнано спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відумерлою. Передано спадщину у вигляді квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у власність територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради.

Позивач звернувся до Львівської міської ради із заявою № 13863-56.2/2025 від 20.03.2025 про задоволення вимог кредитора в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 31.07.2008 в межах вартості визнаного відумерлим нерухомого майна. Факт скерування цієї заяви Львівській міській раді підтверджується списком рекомендованих листів від 25.03.2025 та фіскальним чеком. Матеріали справи не містять відповіді на цю заяву.

ПОЗИЦІЯ СУДУ.

Зважаючи на доводи позивача, для правильного вирішення цього спору суду потрібно з`ясувати, чи виникає у Львівської міської ради обов`язок погасити заборгованість за кредитним договором від 31.07.2008 за рахунок квартири, яка визнана відумерлою спадщиною.

Стосовно наведеного, суд зазначає наступне.

Згідно з статтею 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 1277 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою може також бути подана кредитором спадкодавця.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна (частина 3 статті 1277 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" також встановлено, що спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до частини 4 статті 1277 Цивільного кодексу України територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до статті 1231 цього Кодексу. Якщо власниками відумерлого майна стали декілька територіальних громад, вимоги кредиторів спадкодавця задовольняються територіальними громадами пропорційно до вартості відумерлого майна, набутого у власність кожною з них.

Так, статтею 1231 Цивільного кодексу України встановлено, що до спадкоємців переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем; моральну шкоду, завдану спадкодавцем, яку було присуджено судом зі спадкодавця за його життя; та обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за його життя.

Водночас стаття 1231 Цивільного кодексу України не визначає обов`язок спадкоємця виконувати договірні зобов`язання, боржником за якими був спадкодавець, а частина 4 статті 1277 Цивільного кодексу України не відсилає до інших статей, які передбачають обов`язок спадкоємців задовольнити інші вимоги кредитора, зокрема до статті 1282 Цивільного кодексу України.

Заборгованість за кредитним договором не підпадає під положення статті 1231 Цивільного кодексу України, тому у цьому випадку до спірних правовідносин слід застосовувати норми спеціального Закону, а саме статті 23 Закону України "Про іпотеку".

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.09.2022 у справі № 916/2583/21, від 05.06.2024 у справі № 922/2728/23, від 19.11.2024 у справі № 920/199/23.

Відповідно до частин 1-3 статті 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності (спеціальне майнове право) на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Отже, територіальна громада міста Львова в особі Львівської міської ради є власником квартири у порядку частини 3 статті 1277 Цивільного кодексу України й частини 1 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та для неї, як до набувача відповідного нерухомого майна, іпотека є дійсною на підставі статті 23 Закону України "Про іпотеку".

В матеріалах справи відсутні докази реєстрації права власності на квартиру за Львівською міською радою.

Проте Верховний Суд у постанові від 05.06.2024 у справі № 922/2728/23 зазначив:

Статтями 328, 329 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За сталою практикою Верховного Суду зміст наведеної норми свідчить про те, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає (див. постанова Великої Палати Верховного Суду 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18, постанова Верховного Суду від 30.04.2024 у справі № 904/2129/23).

За вказаних обставин колегія суддів зазначає, що відсутність факту зареєстрованого права власності територіальної громади на квартиру не може бути за встановлених судами обставин цієї справи підставою для відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

На користь зазначеного висновку свідчить також те, що питання про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстроване в установленому законом порядку, яке вирішується судом у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" та частиною десятою статті 336 ГПК, стосується тих випадків, коли боржник є власником майна, але право власності на таке майно за ним не зареєстровано в установленому законом порядку.

За змістом статті 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються опис такого майна, однак у вказаній статті не вимагається зазначення реквізитів реєстрації цього майна та його облік за іпотекодавцем.

Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки може бути реалізоване і у разі, якщо за фактичним власником право власності на це майно не зареєстровано у встановленому законом порядку, тому такий спосіб захисту є належним та ефективним у спірних правовідносинах.

Таким чином, та обставина, що Львівська міська рада не прийняла у комунaльну власність відумерлу спадщину (квартиру) та не зареєструвaла за собою право на неї, не спростовує того факту, що вона є власником відумерлої спадщини.

Відповідно до частин 1 статті 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частиною 1 статті 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про іпотеку" реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

У даному рішенні суд встановив, що заборгованість за кредитним договором від 31.07.2008 залишилася непогашеною після смерті позичальника. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази задоволення Львівською міською радою кредиторських вимог позивача.

Як встановлено ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини другої статті 74 Господарського кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Одночасно статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають до повного задоволення.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 10, 12, 13, 20, 73,74,76-80, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

Вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Звернути стягнення на квартиру, загальною площею 27,4 кв.м., житловою площею 14,7 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що передані у власність Львівської міської ради (адреса: 79008, Львівська область, місто Львів, пл. Ринок, будинок 1; ідентифікаційний код: 04055896) як відумерла спадщина на користь Акціонерного товариства "Сенс Банк" (адреса: 03150, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 100; ідентифікаційний код: 23494714) в рахунок погашення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 31.07.2008, що станом на 26.02.2020 року складає 115 854 (сто п`ятнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят чотири) долари США 33 центи: заборгованість за кредитом 46 933,14 доларів США; заборгованість за відсотками 68 921,19 доларів США, пеня 398 841,76 грн шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 08.04.2026.

Суддя Гоменюк З.П.

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...