ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/4954/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Литвинової В.В., за участю секретаря судового засідання Кочуровської К.О., розглянувши у відкритому засіданні справу

за позовом Комунального некомерційного підприємства Міська лікарня № 5 Одеської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю СВЯТА КАТЕРИНА ОДЕСА

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Південний офіс Державної аудиторської служби України

про стягнення 1727348,67грн

за участю представників:

від позивача не прибув

від відповідача - Семененко В.

від третьої особи - Бойко К.

слухач Колісник А.

До суду надійшла позовна заява Комунального некомерційного підприємства Міська лікарня № 5 Одеської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю СВЯТА КАТЕРИНА ОДЕСА, третя особа - Південний офіс Державної аудиторської служби України, про стягнення 1727348,67грн заборгованості за договором оренди від 01.05.2008 № 6/08, з яких 1565412,14грн заборгованості з орендної плати за період з 01.04.2020 по 28.12.2023, 56474,59грн заборгованості по оплаті за комунальні послуги за лютий 2022 року -грудень 2023 року; а також 86658,28грн пені, 14689,15грн інфляційних та 4114,51грн 3% річних за прострочення оплати за комунальні послуги.

Позовні вимоги мотивовані тим, що додатковою угодою від 28.12.2023 сторони розірвали договір оренди і 28.12.2023 підписали акт повернення орендованого майна, тому відповідно до цього часу у відповідача були зобов`язання сплачувати плату за договором оренди, що ним не було виконано.

Ухвалою від 12.12.2025 суд залишив позов без руху і встановив позивачу строк для усунення недоліків, а саме надати додаткову угоду від 28.12.2023 до договору оренди, докази на підтвердження продовження строку договору оренди після 30.09.2020.

Позивач у встановлений строк надав додаткову угоду № 3 від 28.12.2023 до договору оренди, якою сторони дійшли згоди про припинення договору з 28.12.2023. Щодо доказів на підтвердження продовження строку договору оренди після 30.09.2020, то позивач в заяві від 19.12.2025 зазначив, що відповідно до ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватись майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом 1 місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Ухвалою від 22.12.2025 суд відкрив провадження у справі, призначив підготовче засідання на 28.01.2026.

Відповідач та третя особа отримали ухвалу в своїх електронних кабінетах 23.12.2025 після 17 години, що підтверджується довідками.

05.01.2026 у встановлений строк відповідач подав відзив на позов, яким просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись, зокрема, на те, що з 17.04.2020 він звільнив орендоване приміщення, про що сторонами підписано акт; строк договору оренди закінчився 30.09.2020; листом від 24.12.2020 позивач повідомив відповідача про звільнення від сплати орендної плати. Також відповідач зазначає, що не підписував документи від 28.12.2023.

05.01.2026 відповідач подав клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, якою просить суд:

1. Призначити судову почеркознавчу експертизу по справі № 916/4954/25.

2. На вирішення експертизи поставити наступні запитання:

- Чи виконано рукописний текст (підпис) на додатковій угоді №3 від 28 грудня 2023 року до Договору оренди нежитлового приміщення №6/08 від « 01» травня 2008 року у розділі «Місцезнаходження та банківські реквізити Сторін» Філіпповою Тетяною Валентинівною?

- Чи виконано рукописний текст (підпис) на Акті приймання-передачі нежилого приміщення, яке розташоване за адресою: м. Одеса, Лідерсівський бульвар, 11, другий поверх, загальною площею 68,5 кв.м. від « 28» грудня 2023 року у розділі «ЗДАВ» Філіпповою Тетяною Валентинівною?

3. Проведення експертизи доручити Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, розташованому за адресою: 65026, Україна, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Рішельєвська, будинок 8.

4. Витребувати від Позивача оригінали додаткової угоди №3 від 28 грудня 2023 року до Договору оренди нежитлового приміщення №6/08 від « 01» травня 2008 року та Акту приймання-передачі нежилого приміщення, яке розташоване за адресою: м. Одеса, Лідерсівський бульвар, 11, другий поверх, загальною площею 68,5 кв.м. від « 28» грудня 2023 року.

5. Витребувати від Відповідача оригінали документів зі зразками підпису Філіппової Тетяни Валентинівни для проведення експертизи.

6. На час проведення судової експертизи провадження у справі № 916/4954/25 зупинити.

Позивач посилається на те, що Філіппова Т.В. не підписувала додаткову угоду № 3 від 28.12.2023 до договору та акт приймання-передачі від 28.12.2023. При цьому, станом на 28.12.2023 вона не була керівником відповідача, оскільки з 15.11.2023 керівником є Фетісов Д.Л.

Позивач та третя особа заперечували проти призначення експертизи.

07.01.2026 третя особа подала пояснення, в яких підтримує позовні вимоги.

В засіданні 28.01.2026 оголошено перерву.

09.02.2026 позивач подав заяву, в якій наполягає на задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідно до ч. 2 ст. 795 ЦК України договір оренди припиняється з моменту підписання акту про повернення орендарем предмету оренди. Таким чином, позивач вважає, що договір оренди було припинено 28.12.2023, коли був підписаний акт приймання-передачі орендованого приміщення.

Ухвалою від 18.02.2026 закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті на 18.03.2026.

Крім того, суд ухвалою від 18.02.2026 відмовив в задоволенні клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою від 18.03.2026 суд відклав розгляд справи по суті на 01.04.2026 за клопотанням позивача.

Позивач знову не прибув в засідання, подавши клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що представник позивача адвокат Ільїн А. зайнятий в іншому судовому процесі.

Суд відмовив в задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи, оскільки позивач не позбавлений можливості направити в засідання іншого свого представника. Крім того, суд враховує, що відсутність позивача не перешкоджає розгляду справи. Подальше відкладення розгляду справи порушить строки розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, суд

встановив:

01.05.2008 між Управлінням охорони здоров`я Одеської міської ради (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю СВЯТА КАТЕРИНА ОДЕСА (орендар) укладено договір № 6/08.

Згідно з п. 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: м. Одеса, Лідерсовський бульвар, 11, другий поверх, загальною площею 68,5 кв м, під медичну практику.

Відповідно до п. 1.2 договору термін дії договору встановлено з 01.05.2008 до 30.04.2009.

Згідно з п. 2.4 за користування водою, каналізацією, газом, електроенергією, центральним опаленням, іншими комунальними послугами, а також за користування земельною ділянкою орендар зобов`язується сплачувати фактичні витрати відповідно до розрахунку.

В п. 8.1 договору зазначено, що до договору додається протокол комісії з проведення конкурсів на право укладання договору оренди будівель, які є власністю територіальної громади міста Одеси та знаходяться на балансі установ охорони здоров`я або оперативному управлінні управління охорони здоров`я Одеської міської ради, яке відбулось 18.02.2008 протокол № 4.

Згідно з п. 7.5 договору зміна або розірвання договору можуть мати місце за погодженням сторін. Зміни та доповнення розглядаються сторонами протягом 20 днів та оформляються додатковою угодою до цього договору.

В п. 7.7 договору передбачено, що після закінчення строку дії договору, орендар має переважне право на його продовження, у разі належного виконання ним умов договору та за відсутності у орендодавця наміру щодо передачі об`єкта оренди на наступний термін на конкурсних засадах.

Згідно з п. 4.9 договору, у випадках припинення дії цього договору у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено, чи дострокового розірвання договору, орендар сплачує орендну плату по день передачі майна з складанням та підписанням акту приймання-передачі.

В подальшому, сторонами укладались додаткові угоди до договору.

Так, додатковою угодою від 29.12.2008 № 232-08ДС-6/08, зокрема, пролонговано строк договору по 28.12.2009. Також узгоджено, що орендна плата, комунальні платежі та встановлені податки в загальній сумі сплачуються до 20 числа кожного поточного місяця.

Додатковою угодою від 29.12.2009 № 86-09ДС-6/08, зокрема, пролонговано строк договору по 28.12.2010.

Додатковою угодою від 29.12.2010 № 159-2010ДС-6/08, зокрема, пролонговано строк договору по 28.12.2011.

Додатковою угодою від 29.12.2011 № 116-11ДС-6/08, зокрема, пролонговано строк договору по 30.11.2014.

Додатковою угодою від 01.06.2013, змінено найменування орендодавця на Департамент охорони здоров`я Одеської міської ради.

Додатковою угодою від 01.12.2014 № 90-2014ДС-6/08, зокрема, пролонговано строк договору по 31.10.2017.

Додатковою угодою від 08.05.2015 № 25-2015ДС-6/08 змінено найменування орендодавця на Комунальну установу Міська клінічна лікарня № 3 ім. проф. Л.Й.Алейнікової.

Додатковою угодою від 01.11.2017, зокрема, продовжено строк договору по 30.09.2020. В п. 3 цієї додаткової угоди зазначено, що сума щомісячної орендної плати та інших платежів за договором оренди нежитлового приміщення на 01.11.2017 становить 30748,72грн, з них орендна плата без урахування пільг складає 27463,21грн в місяць без ПДВ. Розмір орендної плати коригується з урахуванням пільг, які встановлюються відповідними рішеннями Одеської міської ради, а також щомісячний індекс інфляції, що друкується Міністерством фінансів України наростаючим підсумком.

Додатковою угодою від 01.10.2019 № 2, у зв`язку з перетворенням КУ Міська клінічна лікарня № 3 ім. проф. Л.Й. Алейнікової в Комунальне некомерційне підприємство Міська лікарня № 5 Одеської міської ради, було внесено зміни до договору щодо найменування орендодавця.

З огляду на викладене, суд встановив, що строк договору оренди № 6/08 закінчився 30.09.2020.

Законом № 540-ІХ від 30.03.2020 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України було доповнено п. 14 наступного змісту: «З моменту встановлення карантину, введеного постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року № 211 (з наступними змінами і доповненнями), і до його завершення в установленому законом порядку наймач може бути звільнений від плати за користування майном відповідно до частини шостої статті 762 цього Кодексу"

Листом від 01.04.2020 №638/10 (отримано позивачем 17.04.2020 відповідно до його відмітки на листі) відповідач повідомив позивача, що у зв`язку з введенням карантинних заходів, введених постановою КМУ від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2», він не має можливості використовувати орендоване приміщення за цільовим призначенням і просить звільнити від сплати орендної плати на час карантину.

17.04.2020 сторони підписали акт № 1, яким вони підтвердили неможливість використання відповідачем орендованого приміщення (а.с. 32). В п. 3 цього акту зазначено, що сторони погодили, що орендар з 17.04.2020 припинив свою господарську діяльність з медичної практики в нежитловому приміщенні за адресою: м. Одеса Лідерсовський бульвар 11, до моменту скасування карантинних заходів, введених постановою КМУ.

Крім того, листом від 24.12.2020 № 1020 позивач повідомив відповідача, що враховуючи звернення відповідача 17.04.2020, через неможливість користування орендованим приміщенням відповідача звільнено від сплати орендної плати по жовтень 2020 року.

Згідно з ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Отже, з 18.04.2020 відповідач мав би бути звільнений від сплати орендної плати на час карантину.

Однак, Законом України № 553-ІХ від 13.04.2020, з 18.04.2020 п. 14 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України було викладено в такій редакції: Встановити, що на час дії відповідних обмежувальних карантинних заходів, запроваджених Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), обставинами, за які наймач (орендар) не відповідає відповідно до частини другої статті 286 Господарського кодексу України, частин четвертої та шостої статті 762 Цивільного кодексу України, також є заходи, запроваджені суб`єктами владних повноважень, якими забороняються певні види господарської діяльності з використанням орендованого майна, або заходи, якими забороняється доступ до такого майна третіх осіб.

Суд зауважує, що сторонами не надано доказів того, що діяльність (медична практика), з метою здійснення якої відповідач орендував у позивача приміщення, була заборонена під час карантину.

Отже, суд відхиляє посилання відповідача на те, що він був звільнений від сплати орендної плати з квітня 2020 року через дію карантину відповідно до листа позивача від 24.12.2020, оскільки Закон України № 553-ІХ від 13.04.2020 має вищу юридичну силу ніж лист позивача.

В подальшому було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності позивача, за результатами якої Південний офіс Держаудитслужби склав акт від 29.05.2025 № 151504-11/86, в якому зазначив, що додатковою угодою від 01.11.2017 договір оренди № 6/8 від 01.05.200278 був продовжений до 30.09.2020. Південний офіс Держаудитслужби також зазначив, що листом від 24.12.2020 позивач звільнив відповідача від сплати орендної плати з квітня 2020, однак не надано доказів того, що діяльність відповідача була заборонена; всі інші орендарі продовжували користуватись приміщеннями в лікарні і сплачувати орендну плату.

Південний офіс Держаудитслужби звернув увагу в акті від 29.05.2025 на те, що приміщення продовжувало перебувати у користуванні відповідача, у період з квітня 2020 по серпень 2021 року відповідачу нараховувались комунальні витрати на енергозабезпечення та теплопостачання, а також у період з квітня 2020 року по грудень 2023 року експлуатаційні витрати та податок на землю, що підтверджено підписаними позивачем та відповідачем щомісячними актами наданих послуг. 28.12.2023 сторонами підписано додаткову угоду про припинення договору оренди та акт повернення орендованого приміщення

З огляду на викладене, Південний офіс Держаудитслужби дійшов висновку, що позивачем недоотримано від відповідача за період з 01.04.2020 по 28.12.2,01грн.

Суд зауважує, що враховуючи договірний характер правовідносин сторін, за наявності чинних умов договорів щодо розміру орендної плати, акт ревізії від 29.05.2025 не може змінювати умов договору, які є обов`язковими для контрагентів, оскільки договір недійсним не визнавався, а відповідно такі висновки акту не можуть змінювати і правовідносин сторін щодо ціни договору, вони не можуть встановлювати інші, ніж визначені умовами договорами, умови зобов`язання порівняно із договірними.

Отже, акт ревізії не може підміняти собою договірної основи діяльності сторонами в частині виконання обов`язку відповідача сплатити позивачу всі платежі за договором оренди № 6/08.

Розглядаючи позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків.

Позивач є комунальним підприємством.

За договором оренди № 6/08 орендодавець (позивач) передав орендарю в строкове платне користування (відповідачу) нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: м. Одеса, Лідерсовський бульвар, 11, другий поверх, загальною площею 68,5 кв м, під медичну практику.

Зазначене приміщення є комунальною власністю, що підтверджується змістом договору оренди. Також договір оренди № 6/08 і додаткові угоди до нього погоджувались директором Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

Отже, в даному випадку мають застосовуватись приписи Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

За приписами статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із частиною першою статті 321 цього ж Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Закон України "Про оренду державного та комунального майна" визначає, що оренда комунального нерухомого майна - речове право на майно, відповідно до якого орендодавець передає або зобов`язується передати орендарю майно у користування за плату на певний строк.

03.10.2019 прийнято Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №157-IX, у розділі якого "Прикінцеві та перехідні положення" передбачено, що він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 01.01.2020 (за виключенням окремих зазначених норм).

Водночас пунктом 5 цього розділу визнано таким, що втратив чинність, Закон України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 № 2269-ХІІ з дня введення в дію цього Закону.

Ураховуючи опублікування тексту Закону № 157-ІХ 26.12.2019, цей Закон набрав чинності 27.12.2019, введений в дію з 01.02.2020 і з цієї дати підлягають застосуванню його положення (за виключенням норм, зазначених у розділі "Прикінцеві та перехідні положення").

Разом з тим пунктом 2 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №157-IX передбачено, що договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: 1) набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом 5 частини другої статті 18 цього Закону, або 2) 01.07.2020.

Після настання однієї з дат, яка відповідно до вказаного пункту наступить раніше, але у будь - якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються у порядку, визначеному цим Законом. Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.

Отже, законодавець передбачив та врегулював умови та порядок продовження дії договорів, укладених відповідно до положень Закону № 2269-XII.

Строк дії Договору оренди, укладеного між сторонами у цій справі, визначений до 30.09.2020. Тобто цей договір закінчився після 01.07.2020 і тому до спірних правовідносин його продовження слід застосувати положення Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №157- .

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06.10.2021 у справі № 907/720/20, від 09.11.2021 у справі № 908/2637/20, від 08.11.2023 у справі № 911/1714/22.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №157-IX визначено, що продовження договору оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Без проведення аукціону можуть бути продовжені договори, які укладені та продовжуються вперше, за умови, якщо строк оренди за такими договорами становить п`ять років або менше; укладені без проведення аукціону з установами, організаціями, передбаченими частиною першою статті 15 цього Закону; укладені без проведення аукціону з підприємствами, установами, організаціями, передбаченими частиною другою статті 15 цього Закону відповідно до вимог статті 15 цього Закону, крім випадків, передбачених абзацами одинадцятим та дванадцятим частини другої статті 15 цього Закону; укладені з підприємствами, установами, організаціями, що надають соціально важливі послуги населенню, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, додатковий перелік яких може бути визначений представницькими органами місцевого самоврядування згідно із законодавством (частина друга статті 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №157-IX).

Договори оренди можуть бути продовжені на той самий строк, на який вони були укладені, на підставі заяви орендаря про продовження договору, поданої орендодавцю не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди. Рішення про продовження договору оренди державного майна, передбаченого частиною другою цієї статті, і рішення про відмову у продовженні договору оренди державного майна приймаються орендодавцем. Рішення про продовження договору оренди комунального майна, передбаченого частиною другою цієї статті, та рішення про відмову у продовженні договору оренди комунального майна приймаються орендодавцем або представницьким органом місцевого самоврядування чи визначеними ним органами у випадках, встановлених рішенням представницького органу місцевого самоврядування. Граничний строк прийняття рішень, передбачених частиною четвертою цієї статті, за умови їх прийняття орендодавцем, становить тридцять календарних днів з дати отримання заяви і документів від орендаря. Граничний строк прийняття рішень, передбачених частиною четвертою цієї статті, за умови їх прийняття або погодження представницьким органом самоврядування чи визначеними ним органами, становить шістдесят календарних днів з дати отримання заяви і документів від орендаря (частини третя - п`ята цієї ж статті).

Крім того, частинами сьомою, восьмою статті 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №157-IX передбачено, що договори, які продовжуються відповідно до частини другої цієї статті, продовжуються на тих самих умовах, з урахуванням вимог цього Закону та Порядку № 483.

Орендна плата за договором, який може бути продовжений відповідно до частини другої цієї статті, встановлюється одним із таких способів: на рівні останньої місячної орендної плати, встановленої договором, що продовжується, якщо такий договір було укладено на аукціоні або конкурсі; на підставі застосування чинної на момент продовження договору орендної ставки до ринкової вартості об`єкта оренди, оцінка якого має бути здійснена на замовлення орендаря в порядку, визначеному цим Законом та Методикою розрахунку орендної плати, крім випадків, коли розмір такої орендної плати є нижчим за розмір орендної плати договору, що продовжується. У такому разі орендна плата встановлюється на рівні останньої місячної орендної плати, встановленої договором, що продовжується.

Орендар, який звертається із заявою про продовження договору оренди відповідно до абзацу 4 частини сьомої цієї статті, зобов`язаний разом із такою заявою надати орендодавцю звіт про оцінку майна та рецензію на цей звіт.

Порядком передачі майна в оренду (для державного майна) або рішенням представницького органу місцевого самоврядування (для комунального майна) на орендаря може бути покладений обов`язок щодо подання додаткових документів разом із заявою про продовження договору оренди, що продовжується відповідно до частини другої цієї статті.

Крім того, пунктами 134- 136 Порядку № 483 передбачено, що продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону або без проведення аукціону в передбачених Законом випадках. Орендар, що має право продовжити договір оренди без проведення аукціону, звертається до орендодавця із заявою про продовження договору оренди не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди. Якщо орендар не подав заяву про продовження договору оренди у зазначений строк, то орендодавець не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії договору оренди повідомляє орендаря про те, що договір оренди підлягає припиненню на підставі закінчення строку, на який його було укладено, у зв`язку з тим, що орендар не подав відповідну заяву у визначений Законом строк, та про необхідність звільнення орендованого приміщення і підписання акта приймання-передачі (повернення з оренди) орендованого майна.

При цьому законодавство визначає, що заява подається шляхом заповнення електронної форми через особистий кабінет в електронній торговій системі. До заяви орендар додає документи, передбачені пунктом 113 цього Порядку, та звіт про оцінку майна. Рецензування звіту про оцінку майна здійснюється відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Судом встановлено, що Орендар не дотримався передбаченого законодавством порядку продовження строку дії договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах, визначених договором, а саме: не подав у встановлені строки відповідної заяви про продовження Договору оренди встановленого зразка та у визначеній законодавством формі.

Подібний правовий висновок викладно у постанові Верховного Суду від 13.12.2022 у справі № 916/4043/21.

За таких обставин відсутні підстави для продовження між сторонами спору орендних відносин, а тому Договір оренди припинив свою дію 30.09.2020 і відповідач не мав правових підстав для подальшого правомірного користування орендованим приміщенням.

З урахуванням викладеного, зважаючи на імперативні приписи Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №157-IX, Суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин будь-яких інших норм законодавства, у тому числі загальних засад Цивільного кодексу України про оренду майна.

Щодо посилань позивача на те, що договір оренди був продовжений після 30.09.2020 згідно з ст. 764 ЦК України, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватись майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом 1 місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

28.02.2023 Верховним Судом прийнято постанову у справі № 910/13661/21 про виселення та наведено наступну правову позицію щодо застосування до відносин оренди державного та комунального майна статті 764 Цивільного кодексу України.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №157-IX передбачено, що законодавство України про оренду державного та комунального майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим, складається з цього Закону, інших законодавчих актів.

Таким чином, в силу вимог частини другої статті 9 Цивільного кодексу України та частини першої статті 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №157-IX в спірних правовідносинах у співвідношенні із загальним законом (стаття 764 Цивільного кодексу України та частина четверта статті 284 Господарського кодексу України) спеціальним законом є Закон України № 157-ІХ, пункт 2 Прикінцевих та перехідних положень якого підлягає пріоритетному застосуванню до орендних правовідносин.

За таких обставин суд зазначає, що наведеним повністю спростовуються доводи позивача про можливість застосування до правовідносин продовження договору оренди державного та комунального майна загальних норм статті 764 Цивільного кодексу України , а не положень статей 18, 19, 24, 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №157-IX як спеціального закону.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.02.2024 у справі № 902/852/22.

Щодо посилань позивача на те, що додатковою угодою від 28.12.2023 розірвано договір оренди, то суд зауважує, що неможливо розірвати договір, строк якого вже закінчився 30.09.2020.

Позивач просить стягнути з відповідача 1727348,67грн заборгованості за договором оренди від 01.05.2008 № 6/08, з яких 1565412,14грн заборгованості з орендної плати за період з 01.04.2020 по 28.12.2023, 56474,59грн заборгованості по оплаті за комунальні послуги за лютий 2022 року - грудень 2023 року; а також 86658,28грн пені, 14689,15грн інфляційних та 4114,51грн 3% річних за прострочення оплати за комунальні послуги.

Позивач надсилав відповідачу претензію від 14.07.2025 з вимогою сплатити 2696969,60грн боргу за договором оренди № 6/08 від 01.05.2008.

Відповідач у відповіді на претензію від 15.08.2025 № 149 відмовився сплатити кошти, посилаючись на те, що договір припинив дію 30.09.2020; а 17.04.2020 сторонами підписано акт про те, що з 17.04.2020 відповідач припинив свою господарську діяльність з медичної практики в нежитловому приміщенні за адресою: м. Одеса Лідерсовський бульвар 11.

Щодо посилань відповідача на те, що він з 17.04.2020 припинив господарську діяльність з медичної практики в нежитловому приміщенні за адресою: м. Одеса Лідерсовський бульвар 11 і з цього приводу сторонами підписано акт, то суд зауважує, що підписання акту сторонами 17.04.2020 не змінює строку договору оренди № 6/08. Суду не надано доказів того, що сторони розірвали договір оренди № 6/08 до закінчення строку його дії 30.09.2020.

Позивачем додано до позовної заяви розрахунок заборгованості (див на звороті а.с. 23, а.с. 24).

За актом приймання-передачі від 28.12.2023 (а.с. 23) відповідач повернув позивачу орендоване приміщення.

Відповідно до ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Статтею 762 ЦК України встановлено, що за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Суд враховує правові позиції Верховного Суду, викладені в постанові від 06.02.2020 у справі № 915/1429/19, зокрема:

10.11. Аналіз частини першої статті 759 та частини першої статті 785 ЦК України дозволяє дійти висновку, що договір найму (оренди) зумовлює право наймача (орендаря) користуватися орендованим майном впродовж строку дії договору із сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору оренди; припинення договору найму зумовлює обов`язок наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

10.12. Невиконання наймачем обов`язку щодо поверненні речі є підставою для виникнення права наймодавця на застосування до наймача особливого виду майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, який полягає у сплаті наймачем, який прострочив виконання обов`язку щодо повернення речі, неустойки у вигляді подвійної плати за користування річчю за час прострочення відповідно до частини другої статті 785 ЦК України.

Особливий статус зазначеної неустойки обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди виникає після закінчення дії договору оренди, і наймодавець (орендодавець) в цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші засоби стимулювання до виконання, окрім використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном. При здійсненні оцінки правомірності заявлених вимог про стягнення неустойки в порядку частини другої статті 785 ЦК України обов`язковим для суду є врахування обставин невиконання орендарем зобов`язання щодо неповернення майна в контексті його добросовісної поведінки як контрагента за договором оренди, та її впливу на обставини неповернення майна орендодавцеві зі спливом строку дії орендних правовідносин.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.10.2019 у справі №904/3315/18, Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 13.12.2019 у справі №910/20370/17.

10.13. Зі змісту статей 610, 611, 612 ЦК України вбачається, що невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, встановлених договором або законом, зокрема, неустойки згідно з частиною другою статті 785 ЦК України. Законодавцем у частині першій статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Суд враховує, що в постанові від 27.05.2025 у справі № 904/8325/21 Верховний Суд зазначив (п 4.8) Згідно з частиною першою статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 Цивільного кодексу України, статей 283, 284, 286 Господарського кодексу України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором оренди у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Після спливу строку дії договору оренди невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

Такий правовий висновок викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19.

Ураховуючи наведені положення законодавства можна дійти висновку про те, що з моменту припинення договору оренди та до часу повернення орендарем майна, орендодавець має право здійснити нарахування неустойки відповідно до положень частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України у розмірі подвійної плати за найм речі, тобто орендної плати.

При цьому розмір такої неустойки має розраховуватися виходячи із розміру орендної плати станом на день припинення договору оренди майна.

Як вже зазначено вище, договір оренди №6/08 припинено 30.09.2020 у зв`язку із закінченням його строку.

Таким чином, після 30.09.2020 позивач не має права на нарахування відповідачу орендної плати та вартості відшкодування вартості комунальних послуг.

З огляду на викладене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про стягнення 56474,59грн заборгованості по оплаті за комунальні послуги за лютий 2022 року - грудень 2023 року, які нараховані необгрунтовано позивачем вже після закінчення строку договору оренди.

Також суд відмовляє в задоволенні похідних позовних вимог про стягнення 86658,28грн пені, 14689,15грн інфляційних та 4114,51грн 3% річних, які нараховані за прострочення оплати за комунальні послуги, оскільки суд відмовив в стягненні вартості комунальних послуг.

Щодо вимог про стягнення орендної плати за період квітень 2020 року грудень 2023 року, то суд задовольняє їх частково за період з квітня 2020 року по вересень 2020 року включно в сумі 236289,34грн, тобто до дати закінчення строку договору оренди 30.09.2020.

Щодо посилань відповідача на те, що він не підписував документів 28.12.2023, то суд в ухвалі від 18.02.2026 вже надав оцінку цим доводам і зазначив, що ці документи скріплені печаткою відповідача. Відповідач не надав суду доказів того, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку задовольнити позовні вимоги частково.

Витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст. 129 ГПК України 20728,18/1727348,67*236289,34=2835,47грн.

На підставі вищевикладених норм права, керуючись ст.ст. 46, 129, 191, 232-240, 243, Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю СВЯТА КАТЕРИНА ОДЕСА (код 32120543, м. Одеса, Миколаївська дорога, 144) на користь Комунального некомерційного підприємства Міська лікарня № 5 Одеської міської ради (код 01998957, м.Одеса, вул. Троїцька, 38) 236289,34грн заборгованості з орендної плати та 2835,47грн судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Південно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 01 квітня 2026 р.

Суддя В.В. Литвинова