ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 904/779/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Волковицька Н. О. - головуючий, Могил С. К., Случ О. В.,

секретар судового засідання - Мельникова Л. В.,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сорелла Оіл» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Алькон-Транс»

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2024 (суддя Євстигнеєва Н. М.) та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 26.11.2024 (Дармін М. О. - головуючий суддя, судді Кощеєв І. М., Чус О. В.) у справі

за позовом виконувача обов`язків керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі

1) Дніпровської міської ради,

2) Дніпропетровської обласної державної адміністрації,

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Сорелла Оіл»,

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Алькон-Транс»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів - Військова частина НОМЕР_1 ,

про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва та припинення володіння нерухомим майном,

третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Дніпропетровській області,

про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом рекультивації,

(у судове засідання з`явилися: прокурор Ковальчук О. І., представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Сорелла Оіл» Лєщинський К. Д.),

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1. Виконувач обов`язків керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі позивача-1: Дніпровської міської ради, позивача-2: Дніпропетровської обласної державної адміністрації звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом про :

- зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Сорелла Оіл», Товариство з обмеженою відповідальністю «Алькон-Транс» усунути перешкоди Дніпровській міській раді, Дніпропетровській обласній державній адміністрації у користуванні самовільно зайнятою земельною ділянкою, розташованою за адресою: м. Дніпро, вул. Криворізьке шосе, 16-Г, загальною площею 0,5093га, привівши її у придатний до використання стан, шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва: автозаправочного комплексу, який складається з літ. А-1 - будівля операторської; Б - навіс; №1-4 - споруди; №5 - газовий модуль з ГРК - загальною площею 393,00кв.м., І, II - замощення, загальною площею 1269,00кв.м.;

- припинення володіння Товариством з обмеженою відповідальністю «Сорелла Оіл» майном: автозаправочним комплексом, який складається з літ. А-1 - будівля операторської; Б - навіс; №1-4 - споруди; №5 - газовий модуль з ГРК - загальною площею 393,00кв.м., І, II - замощення, загальною площею 1269,00кв.м, який розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Криворізьке шосе, 16-Г, шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про відсутність права із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 01.

Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Дніпропетровській області, як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, звернулася із позовною заявою, в якій просила:

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Сорелла Оіл», Товариство з обмеженою відповідальністю «Алькон-Транс» усунути перешкоди Службі відновлення та розвитку інфраструктури у Дніпропетровській області у користуванні самовільно зайнятою площею 0,1921 земельної ділянки з кадастровим номером :07:202:0090, відновивши первісний стан частини зазначеної земельної ділянки (самовільно зайнятої смуги відведення автомобільної дороги М-30 «Стрий - Умань - Дніпро - Ізварине (через мм. Вінницю, Кропивницький)) шляхом її рекультивації, не порушуючи цілісність автомобільної дороги та її усіх складових в цілому.

2. Фактичні обставини справи, встановлені судами

2.1. Як установили суди попередніх інстанцій і свідчать матеріали справи, 30.03.2016 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. зареєстровано право приватної власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Алькон-Транс» на автозаправочний комплекс, який складається з літ. А-1 - будівля операторської; Б - навіс; №1-4 - споруди; №5 - газовий модуль з ГРК - загальною площею 393,00 кв.м., І, ІІ - замощення, загальною площею 1269,00 кв.м, що розташований за адресою: вул. Криворізьке шосе, 16 г, м. Дніпро (номер відомостей про речове право:13947207) (інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а.с.59-60 том 1).

Державна реєстрація права приватної власності на автозаправочний комплекс за ТОВ «Алькон-Транс» проведена на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2015 у справі № 202/8064/15.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.11.2016 у справі № 202/8064/15 заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2015 у справі № 202/8064/15 за позовом ТОВ «Алькон-Транс» скасовано; позовну заяву залишено без розгляду (а.с.94-96 том 1).

13.03.2017, тобто вже після скасування заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2015 у справі № 202/8064/15, між ТОВ «Алькон-Транс» та ТОВ «Сорелла Оіл» підписано акт прийому-передачі, відповідно до якого ТОВ «Алькон-Транс» передало в якості внеску в статутний капітал ТОВ «Сорелла Оіл» автозаправочний комплекс, що розташований за адресою: вул. Криворізьке шосе, 16г, м. Дніпро (а.с.73 том 1).

Відповідно до акта приймання-передачі від 13.03.2017 майно належить ТОВ «Алькон-Транс» на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2015 у справі № 202/8064/15.

На теперішній час право власності на об`єкти нерухомого майна за адресою: вул. Криворізьке шосе, 16 г, м. Дніпро, зареєстровано за ТОВ «Сорелла Оіл», , на підставі акта прийому - передачі від 13.03.2017, який підписано між ТОВ «Алькон-Транс» та ТОВ «Сорелла Оіл».

Відомості щодо укладення договору оренди земельної ділянки за адресою: вул. Криворізьке шосе, 16г, м. Дніпро, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні.

Відповідно до інформації КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР № 11967 від 10.11.2023 технічна інвентаризація та державна реєстрація права власності за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Криворізьке шосе, 16 г, КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР не проводилась (а.с.70 том 1).

Згідно з інформацією Головного архітектурно-планувального управління Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 12.09.2023 № 12/19-306 згідно з даними інформаційної бази містобудівного кадастру та Адресного плану міста містобудівні умови та обмеження для проектування об`єктів будівництва за адресою: м. Дніпро, шосе Криворізьке, 16г, управлінням не надавались. Інформація стосовно розпорядчих документів на підставі яких присвоєно або змінено адресу: шосе Криворізьке, 16г, в розпорядженні управління відсутня (а.с.57-58 том 1).

Відповідно до інформації Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради № 10/1-139 від 13.09.2023 відсутні відомості щодо видачі/реєстрації Управлінням документів, які надають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва за адресою: вул. Криворізьке шосе, 16 г, м. Дніпро (а.с.65 том 1).

Відповідно до інформації Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 43189/5/04-36-04-02-11 від 09.11.2023 ТОВ «Алькон-Транс» та ТОВ «Сорелла Оіл» податкові декларації з плати за землю за вказану земельну ділянку не подавались, земельний податок та орендна плата не нараховувались та не сплачувались (а.с.72 том 1).

Відповідно до інформації Дніпровської міської ради № 7/11-2004 від 27.09.2023 рішення щодо передачі у власність або користування, а також цивільно-правові угоди щодо земельної ділянки за адресою: м. Дніпро, вул. Криворізьке шосе, 16 г - відсутні. Виявлено клопотання ТОВ «Сорелла Оіл» від 09.11.2017 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,27 га (а.с.64 том 1).

Інспекцією з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради здійснено обстеження земельної ділянки, складено Акт обстеження земельної ділянки № 12/09/23-Г від 12.09.2023 (а.с.66-67 том 1).

За змістом цього Акта земельна ділянка, розташована уздовж шосе Криворізького, має орієнтовну площу 0,5093 га, фактично використовується як автозаправна станція з логотипом «Авіас» (далі - АЗС), де здійснюється господарська діяльність з продажу пального. Територію земельної ділянки вимощено плиткою до огорожі, на ній розташовані нежитлова будівля - операторська, навіс із чотирма бензиновими колонками, газовий модуль з логотипом Приватного акціонерного товариства «ЗСМА», на зеленій зоні розташована стела з логотипом «Авіас» та цінами на пальне. З північної сторони земельна ділянка по периметру огороджена залізобетонними плитами. В`їзд та виїзд до АЗС здійснюється з боку Криворізького шосе, між ними знаходиться зелена зона, орієнтовною площею 50 кв. м, на якій встановлено дорожній знак.

За результатами геодезичних вимірів площа земельної ділянки за фактичним використанням (без оформлення правовстановлюючих документів на землю) становить 0,5093 га, з якої площа 0,2873 га не має кадастрового номера, площа 0,0299 га накладається на земельну ділянку з кадастровим номером :08:07160011 та площа 0,1921 га накладається на земельну ділянку з кадастровим номером :07:202:0090.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельні ділянки з кадастровими номерами :08:071:0011 та :07:202:0090 належать до земель державної власності (а.с.79-81 том 1).

Так, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером :08:071:0011, загальною площею 11,0723 га належить Державі Україна в особі Кабінету Міністрів України, на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку державної реєстрації речових прав на земельні ділянки державної та комунальної власності у зв`язку з їх розмежуванням» (право власності за державою зареєстровано 03.03.2021, номер відомостей про речове право:40912158, а.с.81 том 1).

03.03.2021, на підставі Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, серія та номер:ЯЯ№043159, виданого 01.03.2010 Управлінням Держкомзему у м. Дніпропетровськ, зареєстровано за Військовою частиною НОМЕР_2 право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 11,0723га (номер запису про інше речове право: 40912612).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером :07:202:0090, загальною площею 3,568га, належить до державної власності, на підставі розпорядження Дніпропетровської обласної державної адміністрації №Р-969/0/3-21 від 03.12.2021 перебуває у постійному користуванні Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області (на теперішній час - Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Дніпропетровській області) (а.с.79 том 1).

3. Короткий зміст судових рішень у справі

3.1. Рішенням Господарського суду Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2024 у справі № 904/779/24, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 26.11.2024, позов прокурора задоволено. У задоволенні позовних вимог Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Дніпропетровській області, про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом її рекультивації відмовлено.

Судові рішення аргументовані тим, що ТОВ «Алькон-Транс», за відсутності рішення власника земельної ділянки про надання її в користування земельної ділянки, за відсутності дозволу на будівництво, прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту, самочинно збудував автозаправочний комплекс і в подальшому, набувши на підставі скасованого заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2015 у справі № 202/8064/15 право власності на цей об`єкт, передав вказане майно на підставі акта приймання-передачі ТОВ «Сорелла Оіл».

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2015 у справі № 202/8064/15, на підставі якого за ТОВ «Алькон-Транс» зареєстровано право приватної власності на спірне нерухоме майно, ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.11.2016 у справі № 202/8064/15 скасовано, а позовну заяву залишено без розгляду, що свідчить про відсутність у «Алькон-Транс» права власності відповідне майно.

Оскільки відчуження об`єкта нерухомого майна на підставі акта прийому - передачі від 13.03.2017, який підписано між ТОВ «Алькон-Транс» та ТОВ «Сорелла Оіл» здійснено особою, яка не набула права власності на таке майно, цей договір відповідно до вимог статті 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є нікчемним.

Доводи ТОВ «Сорелла Оіл» в частині неправильності визначення вимог позивача як негаторних відхилено, оскільки знесення самочинно побудованого спірного об`єкта нерухомості відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України є належним та ефективним способом захисту прав власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво.

Реєстрація та перереєстрація права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю? ???»Алькон-Транс» та ТОВ «Сорелла Оіл» проведено на самочинно збудований об`єкт нерухомого майна, який розташовано на земельній ділянці територіальної громади, чим порушено право власника земельної ділянки на користування та розпорядження нею, тому власник земельної ділянки Дніпровська міська рада наділена повноваженнями щодо усунення будь-яких порушень її прав на землю.

Оскільки позивачі, як власники земельної ділянки, не надавали згоди на визнання права власності ТОВ «Соррела Оіл» на самочинно збудовані приміщення, наявні підстави для задоволення вимоги прокурора про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення нерухомого майна, що відповідає приписам статті 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України та частини четвертої статті 376 ЦК України.

Відхилено доводи ТОВ "Сорелла Оіл" щодо добросовісності набувача майна та втручання у право власності з огляду на доведення належними та допустимими доказами незаконності і безпідставності перебування спірного об`єкта нерухомого майна на земельній ділянці, що належить територіальній громаді, та про відсутність підстав для здійснення державної реєстрації права власності на автозаправочний комплекс, зважаючи на залишення без розгляду позову у справі № 202/8064/15, а тому й відсутність підстав для відчуження цього майна ТОВ «Сорелла Оіл». Право володіння майном не може ґрунтуватися на факті нелегітимного створення цього майна та незаконного введення його в цивільний обіг.

Посилання на незастосування наслідків пропущення позовної давності за вимогою про усунення перешкод відхилено через те, що правопорушення має тривалий характер, а позов прокурора є негаторним, а за вимогою про припинення володіння спірним майном початком перебігу позовної давності слід вважати момент, коли позивачем було повідомлено позивачів про порушення відповідного права, а саме з 2023 року.

У контексті тверджень про те, що ТОВ «Алькон-Транс» є неналежним відповідачем зазначено, що набувши на підставі акта приймання-передачі від 13.03.2017 у власність автозаправочний комплекс, ТОВ «Сорелла Оіл» набуло всіх прав та обов`язків щодо придбаного майна, які до цього мав первісний володілець - ТОВ «Алькон-Транс», а тому, наведені особи є належними відповідачами за заявленими у цій справі позовними вимогами, оскільки порушення інтересів держави в цьому випадку полягає у самовільному зайнятті земельної ділянки комунальної власності внаслідок самочинного будівництва ТОВ «Алькон-Транс» та експлуатації ТОВ «Сорелла Оіл» об`єкта нерухомого майна.

Щодо вимог третьої особи, Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Дніпропетровській області про зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю «Сорелла Оіл», Товариство з обмеженою відповідальністю «Алькон-Транс» усунути перешкоди у користуванні самовільно зайнятою площею 0,1921 земельної ділянки з кадастровим номером :07:202:0090, відновивши первісний стан частини зазначеної земельної ділянки (самовільно зайнятої смуги відведення автомобільної дороги М-30 «Стрий - Умань - Дніпро - Ізварине (через мм. Вінницю, Кропивницький)) шляхом її рекультивації, не порушуючи цілісність автомобільної дороги та її усіх складових в цілому суд першої інстанції зазначив, що статей 152, 212 ЗК України, статті 376 ЦК України такого способу захисту, як усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом її рекультивації не передбачено.

Виконувач обов`язків керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради та Дніпропетровської обласної державної адміністрації (обласної військової адміністрації) до ТОВ «Сорелла Оіл» та ТОВ «Алькон-Транс» з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою з приведенням її у придатний для використання стан шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва та припинення володіння нерухомим майном із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, який є належним та ефективним способом захисту порушених прав та інтересів держави в особі Дніпровської міської ради та Дніпропетровської обласної державної адміністрації, а також землекористувачів земельних ділянок - Військової частини НОМЕР_1 та Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Дніпропетровській області.

4. Узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги

4.1. ТОВ «Алькон-Транс» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить судові рішення скасувати в частині задоволення вимог про зобов`язання ТОВ ТОВ «Алькон-Транс» усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення та ухвалити нове рішення про відмову у позову в цій частині.

Підставою касаційного оскарження є пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України.

Скарга обґрунтована тим, що судами не враховано висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 23.04.2024 у справі № 904/994/22, від 05.06.2024 № 904/4339/21, від 10.01.2024 у справі № 489/742/20, від 02.06.2021 у справі № 509/11/17, від 30.09.2022 у справі № 201/2471/20, від 15.03.2023 у справі № 205/213/22, від 05.04.2023 у справі № 199/6251/18, від 31.05.2023 у справі № 201/4483/20, від 19.03.2024 у справі № 915/1439/21, від 10.10.2023 у справі № 915/1416/21, від 19.03.2024 у справі № 915/1439/21, від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17, від 31.05.2023 у справі № 201/4483/20, від 11.09.2019 у справі №910/7122/17 про те, що належним відповідачем за позовом власника землі про знесення об`єкта самочинного будівництва є не забудовник, а саме останній набувач такого об`єкта, який зареєстрував за собою право власності на самочинне будівництво.

Скаржник зауважує, що суди помилково задовольнили вимогу щодо знесення спірного майна заявлену до ТОВ «Алькон-Транс».

4.2. ТОВ «Сорелла Оіл» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить судові рішення скасувати та відмовити у позові.

Підставою касаційного оскарження є пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України.

Скарга обґрунтована тим, що судами не враховано висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 30.05.2019 у справі № 585/2843/17 про те, що набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти та у постанові від 18.12.2019 у справі N 522/1029/18 про те, що факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття.

На думку скаржника, для правильного правозастосування в даній справі саме питання набуття права власності на автозаправочний комплекс є визначальними.

Скаржник посилається на те, що відповідно до презумпції правомірності права володіння, відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне і зазначені висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19.01.2021 у справі 916/1415/19 та від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, а володіння нерухомим майном, яке посвідчує державна реєстрація права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним) (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц; від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17).

На момент реєстрації права власності на автозаправочний комплекс за ТОВ «Алькон- Транс», 30.03.2016, судове рішення, як підстава права власності, мало законну силу(ухвалене іменем України і є обов`язковим до виконання на всій території України). Відповідно, на момент набуття ТОВ «Алькон-Транс» права власності на автозаправочний комплекс відсутні юридичні підстави вважати таке набуття незаконним. Скасування в подальшому рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська, на підставі якого оформлювалося право власності, вбачається, що це не припиняє право власності ТОВ «Алькон-транс» на автозаправний комплекс, а може бути лише підставою для звернення для суду з відповідним позовом.

Заявник стверджує, що до моменту закінчення розгляду справи, з правової точки зору відсутні підстави вважати цей об`єкт нерухомого майна незаконним, як і вважати, що автозаправочний комплекс неправомірно розташований на земельній ділянці.

Виходячи з того, що набуття права власності в цьому випадку оспорюване (незаконність права власності може бути встановлена за зверненням до суду з позовом), до поданого в цій справі позову прокурора не може не застосовуватися позовна давність (статей 256, 261 ЦК України), про що відповідачем подавалася відповідна заява.

Скаржник з посиланнями на висновок, наведений у постанові Верховного суду від 21.09.2022 у справі № 545/1994/16-ц вважає, що позов прокуратури не може вважатися негаторним.

4.3. У відзиві на касаційну скаргу прокурор вказує на безпідставність доводів скаржників та просить залишити без змін оскаржені судові рішення.

4.4. Також ТОВ «Сорелла Оіл» надіслало пояснення в яких наведено додаткові мотиви у контексті доводів касаційної скарги.

Щодо додаткових письмових пояснень скаржника, Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 298 ГПК України особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження.

Оскільки додаткові пояснення скаржника подані поза межами строку на касаційне оскарження, скаржник не порушує питання щодо поновлення такого строку і Верховний Суд не визнавав необхідним одержати від учасників додаткові письмові пояснення стосовно окремих питань, вони залишаються без розгляду.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга ТОВ «Алькон-Транс» підлягає задоволенню, а касаційна скарга ТОВ «Сорелла Оіл» не підлягає задоволенню з огляду на таке.

5.2. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

5.3. Щодо касаційної скарги ТОВ «Алькон-Транс»

Справа № 904/779/24 зупинялася до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 908/2388/21 і висновки, викладені у постанові від 17.12.2025 у вказаній справі колегія суддів враховує на підставі частини четвертої статті 300 ГПК України.

Так, у постанові від 17.12.2025 у справі № 908/2388/21, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на таке.

Власник земельної ділянки, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частини другої статті 212 ЗК України приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Негаторний позов пред`являється у випадках, коли власник має своє майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення третьої особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном.

Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпоряджання річчю.

Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном.

Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей.

Звернення з негаторним позовом спрямоване на відновлення суб`єкта речового права у попередньому стані. Вимоги за негаторним позовом полягають в усуненні порушення, яке триває і має місце на момент звернення з позовом. Негаторний позов може бути пред`явлений впродовж всього строку тривання відповідного порушення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц).

Вимога про знесення майна, яке власник земельної ділянки вважає самочинним будівництвом, є різновидом негаторного позову власника земельної ділянки з усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своєю земельною ділянкою.

Статтею 376 ЦК України регламентовано правовий режим самочинного будівництва. Частиною другою статті 212 ЗК України встановлено право власника вимагати усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою з боку суб`єктів, які створюють такі перешкоди.

Отже, враховуючи негаторний характер позову власника земельної ділянки, обов`язок з приведення земельної ділянки у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, покладається на особу, яка чинить такі перешкоди на момент звернення власника земельної ділянки з позовом до суду.

Отже, відповідачем за вимогою про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва має бути особа, яка чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою (останній набувач).

Слід з-поміж іншого зауважити, що процесуальний статус останнього набувача прав на об`єкт самочинного будівництва як відповідача надає такій особі можливість використовувати всі передбачені процесуальним законом засоби для захисту своїх прав та інтересів. Також суд під час розгляду справи зможе оцінити добросовісність відповідача та пропорційність застосовуваних до нього засобів.

Останній набувач не позбавлений можливості звернутися з вимогою про відшкодування збитків до особи, в якої придбав об`єкт самочинного будівництва.

Належним способом захисту прав власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, є вимога про знесення об`єкта самочинного будівництва відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України. Зазначений спосіб захисту відповідає характеру правопорушення, є таким, що встановлений законом, реально захищає та відновлює права та інтереси позивача.

У справі № 918/1031/24, яка розглядається, з урахуванням викладеного вище висновку, належним відповідачем за вимогою про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва є ТОВ «Сорелла Оіл», оскільки саме ця особа, як слідує із встановлених обставин справи, чинить перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

Однак, у цій справі вимога про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва пред`явлена прокурором також до ТОВ «Алькон-Транс» як забудовника. Натомість таку вимогу, яка є належною та призводить до реального захисту прав особи, потрібно пред`являти до останнього набувача.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20, від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц, від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц, від 12.12.2018 у справах № 570/3439/16-ц і № 372/51/16-ц).

У постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та постановляє рішення щодо суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

За усталеним висновком Верховного Суду, звернення з позовом до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 9.61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2025 у справі № 910/2546/22, пункт 103 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2024 у справі № 907/825/22, пункт 8.18 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20).

Оскільки позовну вимогу про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва пред`явлено прокурором у тому числі до забудовника, то в задоволенні цієї вимоги, заявленої до ТОВ «Алькон-Транс» необхідно відмовити з огляду на її пред`явлення до неналежного відповідача.

За таких обставин, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2024 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 26.11.2024 у справі № 904/779/24 необхідно скасувати в цій частині та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

5.4.1. Щодо касаційної скарги ТОВ «Сорелла Оіл»

У постанові від 17.12.2025 у справі № 908/2388/21, Велика Палата Верховного Суду навела висновки щодо особливостей розгляду справ стосовно знесення самочинного будівництва.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).

Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта статті 373 ЦК України).

Особливості права власності на землю врегульовані ЗК України. Відповідно до статті 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Згідно зі статтею 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. При цьому права володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою в повному обсязі можуть належати лише власникові земельної ділянки.

Власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам (частина перша статті 375 ЦК України).

Стаття 375 ЦК України врегульовує право власника на забудову належної йому земельної ділянки, тобто можливість власника земельної ділянки здійснювати на ній будівництво в порядку, встановленому законом. Власник має право здійснювати на належній йому земельній ділянці нове будівництво, створюючи будівлі та споруди, яких раніше не існувало.

Статтею 331 ЦК України визначається порядок набуття права власності на новостворене майно. За змістом цієї норми право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Водночас можуть існувати ситуації, коли особа, не маючи прав на земельну ділянку (не будучи власником або користувачем земельної ділянки), здійснює на ній будівництво, або здійснює будівництво без відповідного документа, проєкту, з істотним порушенням будівельних норм і правил. Такі правовідносини врегульовані статтею 376 ЦК України, в якій визначено правовий режим самочинного будівництва.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Виходячи зі змісту частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомого майна вважається самочинним будівництвом, якщо він збудований або будується: 1) на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту; 3) з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Наявність хоча б однієї з наведених ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Будівництво на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, охоплює ситуації, коли особа отримала у встановленому порядку земельну ділянку для забудови, але порушує мету використання такої земельної ділянки, а також коли особа здійснює будівництво, не маючи юридичних прав на земельну ділянку.

Мова може йти про самовільне зайняття земельної ділянки, що є правопорушенням відповідно до статті 211 ЗК України. Самовільним зайняттям земельної ділянки є активні протиправні дії особи, спрямовані на фактичне заволодіння чи/та використання земельної ділянки або її частини за відсутності рішення уповноваженого органу чи волевиявлення власника про її відчуження чи надання в користування.

Відсутність в особи прав на земельну ділянку за загальним правилом унеможливлює отримання такою особою документів, необхідних для виконання будівельних робіт, оскільки, як зазначалося вище, право на забудову земельної ділянки належить власнику або особі, яка має відповідні речові права на земельну ділянку.

Отже, якщо об`єкт будується або збудований на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, це є самостійною та достатньою підставою для кваліфікації його судом об`єктом самочинного будівництва.

У разі здійснення будівництва на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, найбільшого порушення зазнає право власника користуватись земельною ділянкою, яке слід розглядати як юридично гарантовану правовими нормами можливість власника самостійно господарювати на земельній ділянці, використовувати її корисні властивості для задоволення власних соціальних, економічних, духовних та інших потреб, тобто можливість її господарської експлуатації та, як наслідок, отримання доходу від неї.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що їй не належить, своїми протиправними діями позбавляє власника можливості належним чином вільно користуватися земельною ділянкою.

У разі самочинного будівництва особа своїми діями також створює й інші перешкоди власнику. Йдеться, зокрема, про порушення права розпорядження земельною ділянкою, яке належить лише її власнику і полягає у юридично забезпеченій можливості визначати юридичну або фактичну долю земельної ділянки, тобто можливість вчиняти різні дії із земельною ділянкою, у тому числі й щодо її відчуження іншим особам.

У статті 90 ЗК України наведено детальний перелік прав власників земельних ділянок, зокрема, продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину, довірчу власність; самостійно господарювати на землі; споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди тощо. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відносини власника земельної ділянки із особою, яка вчинила самочинне будівництво на його земельній ділянці, регулюються частинами четвертою - шостою статті 376 ЦК України. Такі відносини, як і будь-які інші відносини власності, є абсолютними, в яких праву власника кореспондує обов`язок усіх і кожного утримуватися від будь-яких посягань на це право.

Основу такої правової охорони утворює принцип єдності земельної ділянки й будівель та споруд, розташованих на ній, основною ідеєю якого є унеможливлення виникнення ситуацій, у яких будівля й земельна ділянка стають об`єктами конкуруючих прав та інтересів різних суб`єктів. Законодавче визначення правових наслідків самочинного будівництва ґрунтується на пріоритетності захисту прав власника земельної ділянки.

Стаття 376 ЦК України розташована у главі 27 «Право власності на землю (земельну ділянку)», тобто правовий режим самочинного будівництва пов`язаний з питаннями права власності на земельну ділянку.

У постанові від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що не допускається набуття права власності на споруджені об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або такого іншого речового права на земельну ділянку, що передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на відповідній ділянці.

Особливістю об`єктів самочинного будівництва є те, що відповідно до частини другої статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Самочинне будівництво як майно має визначений правилами статті 376 ЦК України спеціальний правовий режим, елементом якого є умови та порядок визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а також наслідки відмови у такому визнанні. Цей механізм ґрунтується на судовому порядку вирішення питань, пов`язаних як із рішенням про визнання права власності, так і з наслідками цього рішення та захистом осіб, права яких порушено самочинним будівництвом.

За умови дотримання чіткого алгоритму дій, передбаченого у статті 376 ЦК України, претендувати на отримання самочинно збудованого майна у власність може як особа, яка його побудувала, так і власник земельної ділянки, на якій воно споруджено. Такий висновок сформульовано у пункті 110 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22.

З огляду на викладене, самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, є порушенням прав власника відповідної земельної ділянки.

Як слідує із змісту частини третьої статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво, не може звертатись за підтвердженням належного їй права власності або вимагати визнання належного їй права в іншому, позасудовому порядку.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, пункт 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, пункт 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17).

Способи захисту прав особи - власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, прямо визначені статтею 376 ЦК України, яка регулює правовий режим самочинно побудованого майна.

Частинами третьою - п`ятою статті 376 ЦК України, відповідно, встановлено таке. Право власності на самочинно збудоване майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Визнання права власності в порядку частини третьої або п`ятої статті 376 ЦК України призводить до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна - або особі, яка здійснила самочинне будівництво, надається земельна ділянка у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно як обов`язкова умова для визнання права власності на таке майно (частина третя статті 376 ЦК України); або право власності на самочинно збудоване нерухоме майно визнається за особою - власником земельної ділянки (частина п`ята статті 376 ЦК України).

При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Тож, як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила таке будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правового режиму такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, норм частини четвертої цієї статті (пункти 6.31-6.33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13; пункти 53-56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц; пункт 46 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 923/196/20).

5.4.2. У справі № 904/779/24, яка розглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що ТОВ «Алькон-Транс», за відсутності рішення власника земельної ділянки про надання її в користування, за відсутності дозволу на будівництво, прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, самочинно збудував автозаправочний комплекс і в подальшому, набувши на підставі скасованого заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2015 у справі № 202/8064/15 право власності на цей об`єкт, передав вказане майно на підставі акта приймання-передачі ТОВ «Сорелла Оіл».

Тобто, суди встановили ключові ознаки, які є необхідними для визначення самочинного характеру спірної будівлі. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові, від 17.12.2025 у справі № 908/2388/21, той факт, що об`єкт будується або збудований на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, це є самостійною та достатньою підставою для кваліфікації його судом об`єктом самочинного будівництва.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 30.05.2019 у справі № 585/2843/17, від 18.12.2019 у справі N 522/1029/18, від 19.01.2021 у справі 916/1415/19 та від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17 щодо особливостей набуття права власності та презумпції правомірності відомостей Державного реєстру прав.

У вказаній вище постанові від 17.12.2025 у справі № 908/2388/21, Велика Палата Верховного Суду щодо обставин реєстрації на об`єкт самочинного будівництва звернула увагу на свій висновок, викладений у постанові від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18, згідно з яким знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі в цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі (пункт 84).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Реєстру.

До інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, застосування норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності. Самостійного значення для виникнення права власності факт державної реєстрації не має.

При цьому термін «визнання», який вживається в Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та нормах статті 376 ЦК України, має різне змістовне значення. В контексті регулювання відносин, пов`язаних із самочинним будівництвом, термін «визнання» має чітко визначений зміст - визнання судом права власності на нерухоме майно, збудоване на земельній ділянці за тією чи іншою особою. Самою по собі реєстраційною дією передбачений статтею 376 ЦК України судовий порядок не може бути підмінений.

Системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація права власності не породжує права власності, в силу державної реєстрації право власності не виникає, а державна реєстрація визначає лише момент, з якого право власності може виникнути за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.

У постанові від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що сама по собі державна реєстрація не є окремою підставою набуття особою права власності, а є офіційним засвідченням державою набуття особою права власності (пункт 123).

Факт набуття права власності має передувати державній реєстрації, оскільки юридичний зміст державної реєстрації полягає у визнанні і підтвердженні державою цього факту.

Повноцінне здійснення прав на нерухоме майно неможливе без державної реєстрації з огляду на те, що вона є завершальним етапом набуття повного обсягу речових прав. Однак сама по собі державна реєстрація речових прав не захищає учасників цивільних відносин від порушень права власності та інших речових прав.

Отже, встановлення судами попередніх інстанцій обставин відсутності рішення власника земельної ділянки про надання її в користування земельної ділянки, відсутності дозволу на будівництво, а також скасування заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2015 у справі № 202/8064/15 вказує на те, що спірна будівля відповідає ознакам самочинного будівництва, а проведена державна реєстрація не може бути розцінена як правомірна підстава набуття права власності.

Саме з досліджених судами доказів і встановлених судами обставин слідує, що ТОВ ТОВ «Алькон-Транс» не могло набути права власності на спірне майно. У цьому контексті Суд відхиляє посилання скаржника на те, що скасування в подальшому рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська, на підставі якого оформлювалося право власності, вбачається, що це не припиняє право власності ТОВ «Алькон-транс» на автозаправний комплекс. Саме у межах справи № 904/779/24 розглядається позов, предметом якого є знесення спірного самочинного будівництва і у межах цієї справи судами має надаватися оцінка правомірності його зведення та реєстрації, що і було здійснено у цій справі.

5.4.3. Колегія суддів також відхиляє посилання скаржника на висновок, наведений у постанові Верховного суду від 21.09.2022 у справі № 545/1994/16-ц та доводи про те, що позов прокуратури не може вважатися негаторним.

Колегія суддів укотре звертається до висновку, наведеного у постанові від 17.12.2025 у справі № 908/2388/21. Так, Велика Палата Верховного Суду вирішуючи питання щодо особливостей застування статей 376, 391, ЦК України, 152, 212 ЗК України, зазначила, що підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей.

Звернення з негаторним позовом спрямоване на відновлення суб`єкта речового права у попередньому стані. Вимоги за негаторним позовом полягають в усуненні порушення, яке триває і має місце на момент звернення з позовом. Негаторний позов може бути пред`явлений впродовж всього строку тривання відповідного порушення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц).

Вимога про знесення майна, яке власник земельної ділянки вважає самочинним будівництвом, є різновидом негаторного позову власника земельної ділянки з усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своєю земельною ділянкою.

Статтею 376 ЦК України регламентовано правовий режим самочинного будівництва. Частиною другою статті 212 ЗК України встановлено право власника вимагати усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою з боку суб`єктів, які створюють такі перешкоди.

Отже, враховуючи негаторний характер позову власника земельної ділянки, обов`язок з приведення земельної ділянки у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, покладається на особу, яка чинить такі перешкоди на момент звернення власника земельної ділянки з позовом до суду.

Таким чином, у спорах про знесення самочинного будівництва правильним є звернення з негаторним позовом, а тому доводи скаржника у цій частині є помилковими і не спростовують правильних висновків судів у цій частині.

Інших доводів в межах підстави касаційного оскарження, касаційна скарга ТОВ «Сорелла Оіл» не містить.

Зважаючи на викладене, оскільки доводи скаржника щодо неправильного застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права не знайшли підтвердження в межах підстави касаційного оскарження, колегія суддів не убачає підстав для задоволення касаційної скарги.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги та норми права, якими керувався суд

6.1. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

6.2. Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.3. Відповідно до частини першої статті 311 ГПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

7. Розподіл судових витрат

7.1. Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги ТОВ «Сорелла Оіл», то відповідно до статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору необхідно покласти на скаржника.

7.2. Водночас За змістом частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на скасування судових рішень попередніх інстанцій в частині задоволення вимоги про зобов`язання ТОВ «Алькон-Транс» усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва з прийняттям нового рішення про відмову в позові в цій частині з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ИРВ «Алькон-Транс» підлягає стягненню судовий збір (з урахуванням коефіцієнта 0,8) за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633,6 грн та за подання касаційної скарги у розмірі 4 844,8 грн.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 311, 314, 315, 317 ГПК України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сорелла Оіл» залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Алькон-Транс» задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2024 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 26.11.2024 у справі № 904/779/24 скасувати в частині задоволення вимог про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Алькон-Транс» усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові.

Стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури (ідентифікаційний код 02909938; проспект Яворницького Дмитра, 38, м. Дніпро, 49044) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алькон-Транс» (ідентифікаційний код 33422547; вул. Чкалова, будинок 44, м. Дніпро, 49000) 8 478,4 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної та касаційних скарг.

Доручити Господарському суду Дніпропетровської області видати наказ на виконання цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил

О. В. Случ