ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2026 Справа № 914/3059/25

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Ржепецький В.О. (суддя-доповідач), судді Зварич О.В., Міліціанов Р.В.

за участю секретаря судового засідання Діжак В.В.

представники:

прокурор Винницька Л.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Першого заступника керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова на ухвалу Господарського суду Львівської області (суддя Ділай У.І.) від 02.01.2026 про забезпечення позову у справі №914/3059/25

за позовом Першого заступника керівника Галицької окружної прокуратури м.Львова в інтересах держави в особі Львівської міської ради до Обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив Під Голоско, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Ноблесс Буд,

про витребування майна з чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

01.01.2026 на адресу Господарського суду Львівської області надійшла заява Галицької окружної прокуратури міста Львова про вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :05:004:0491 загальною площею 0,55 га по вул. Під Голоско у місті Львові, а також шляхом заборони Обслуговуючому кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Під Голоско», Товариству з обмеженою відповідальністю «Ноблесс Буд» та будь-яким іншим юридичним і фізичним особам виконувати підготовчі та будівельні роботи на земельній ділянці, у тому числі, із залученням підрядних організацій.

Суд першої інстанції ухвалою від 02.01.2026 заяву прокурора задовольнив частково, наклав арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :05:004:0491 загальною площею 0,5500 га по вул. Під Голоско у місті Львові (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 060). У задоволенні решти заявлених вимог, а саме щодо заборони Обслуговуючому кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Під Голоско», ТОВ «Ноблесс Буд» та будь-яким іншим юридичним і фізичним особам виконувати підготовчі та будівельні роботи на вказаній земельній ділянці, суд відмовив.

Ухвала суду мотивована у задоволеній частині тим, що заява Галицької окружної прокуратури міста Львова про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, оскільки накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :05:004:0491 загальною площею 0,5500 га по вул. Під Голоско у місті Львові є співмірним, обґрунтованим та адекватним заходом забезпечення позову, безпосередньо пов`язаним із предметом заявлених позовних вимог, а також спрямованим на недопущення ускладнення чи унеможливлення виконання можливого судового рішення.

У частині відмови в застосуванні решти заходів забезпечення позову ухвала мотивована тим, що заявником не наведено належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій щодо організації будівництва й отримання дозвільних документів для початку будівельних робіт з метою унеможливлення в майбутньому виконання судового рішення.

Не погоджуючись з ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.01.2026 y справі №914/3059/25 в частині відмови у вжитті заходів забезпечення позову, Перший заступник керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова 15.01.2026 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену ухвалу в оскаржуваній частині та ухвалити нове рішення, яким заяву Галицької окружної прокуратури міста Львова про забезпечення позову задовольнити у повному обсязі, заборонивши Обслуговуючому кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Під Голоско», ТОВ «Ноблесс Буд» та будь-яким іншим юридичним і фізичним особам виконувати підготовчі та будівельні роботи на земельній ділянці з кадастровим номером :05:004:0491 площею 0,55 га по вул. Під Голоско у м. Львові, у тому числі із залученням підрядних організацій, до набрання законної сили остаточним судовим рішенням у даній справі.

В апеляційній скарзі скаржник покликається на такі обставини:

- ухвала Господарського суду Львівської області від 02.01.2026 у справі № 914/3059/25 в частині відмови у вжитті заходів забезпечення позову постановлена з порушенням вимог статей 2 та 236 ГПК України і не відповідає завданню господарського судочинства;

- суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають істотне значення для вирішення питання щодо вжиття заходів забезпечення позову, і не надав належної оцінки доказам, які підтверджують реальні та триваючі дії відповідача, спрямовані на забудову спірної земельної ділянки;

- матеріали справи свідчать про передачу земельної ділянки в оренду, отримання містобудівних умов та обмежень, дозвільних документів на будівельні роботи та укладення договорів із підрядними організаціями, що підтверджує реальну загрозу зміни фактичного стану ділянки;

- суд не врахував характер спірних правовідносин, публічний інтерес, на захист якого звернувся прокурор, та ризик унеможливлення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову;

- продовження будівельних робіт може призвести до виникнення прав третіх осіб на об`єкти нерухомого майна та унеможливити реальне відновлення порушених прав і законних інтересів територіальної громади;

- наявні у справі докази в їх сукупності підтверджують достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить або унеможливить ефективний захист і поновлення порушених прав та законних інтересів держави.

Таким чином, на думку прокурора запропоновані ним заходи забезпечення позову є адекватними, співмірними, безпосередньо пов`язаними з предметом спору, спрямованими на збереження існуючого стану речей до вирішення справи по суті та не є тотожними задоволенню позовних вимог.

Інших клопотань та заяв, в порядку ст. 207 ГПК України, учасниками у справі заявлено не було.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 апеляційну скаргу Першого заступника керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова на ухвалу Господарського суду Львівської області від 02.01.2026 про забезпечення позову у справі №914/3059/25 за позовом Першого заступника керівника Галицької окружної прокуратури м. Львова в інтересах держави в особі Львівської міської ради до Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Під Голоско", за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Ноблесс Буд" про витребування майна з чужого незаконного володіння залишено без руху для усунення недоліків. Встановлено апелянту спосіб для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання до апеляційного суду заяви про усунення недоліків апеляційної скарги з належними доказами сплати судового збору у встановленому судом в цій ухвалі розмірі.

Ухвалою суду від 02.02.2026 поновлено Першому заступнику керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова строк на апеляційне оскарження на ухвалу Господарського суду Львівської області від 02.01.2026 у справі №914/3059/25, відкрито апеляційне провадження, встановлено учасникам справи десятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження на подання відзиву на апеляційну скаргу і доказів надсилання копій відзиву учасникам справи, витребувано матеріали справи.

Ухвалою суду від 12.02.2026 призначено розгляд апеляційної скарги на 26.02.2026 о 11 год 00 хв.

Ухвалою суду від 13.02.2026 витребувано у Господарського суду Львівської області копії матеріалів, необхідних для розгляду апеляційної скарги Першого заступника керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова на ухвалу Господарського суду Львівської області від 02.01.2026 у справі №914/3059/25, а саме: позовну заяву, ухвалу про відкриття провадження у справі, документи, додані прокурором до позовної заяви, якими обґрунтовується наявність наведених вище обставин заяви про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 27.02.2026 розгляд справи відкладено на 26.03.2026 о 10 год 00 хв, учасників справи повідомлено про дату, час і місце судового засідання, при цьому зазначено, що їхня участь не є обов`язковою; водночас відповідачу - Обслуговуючому кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Під Голоско» - вказано на обов`язок зареєструвати електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд», можливість ознайомлення з матеріалами справи через ЄСІТС та необхідність надати докази такої реєстрації.

26.03.2026 в судовому засіданні взяла участь представниця скаржника, яка надала пояснення по суті апеляційної скарги. Представники позивача, відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з ч. 1 статті 271 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права місцевим господарським судом, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

У силу положень частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України..

За змістом частини 1 статті 139 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адресу електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Статтею 138 Господарського процесуального кодексу України визначено порядок подання заяви про забезпечення позову.

Так, за змістом цієї статті заява про забезпечення позову подається:

1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо;

2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Отже, виходячи зі змісту статей 136, 138 Господарського процесуального кодексу України забезпечення позову допускається до пред`явлення позову судом першої інстанції, або на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у справі.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Тобто положення вказаної статті пов`язують вжиття заходу забезпечення позову з ефективним захистом або поновленням порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, реальним виконання судового рішення, а також із наявністю обставин, що достеменно свідчать про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в частинах другій, п`ятій, шостій та сьомій статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами Господарського процесуального кодексу України та інших нормативно-правових актів, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення/дії, передбачених законом (чи визначених на його основі судом) найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Такі правові висновки Верховного Суду викладено у постановах, зокрема, від 24.10.2022 у справі № 916/950/22, від 15.05.2019 у справі №910/688/13.

З наведеного випливає, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття або відмова у застосуванні знаходяться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

Метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (рішення ЄСПЛ від 13.01.2011 у справі «Кюблер проти Німеччини»).

Таким чином, заходи забезпечення позову (вимог), без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь заявника вже не призведе до захисту прав або інтересів заявника, за яким він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені «правом на суд».

Водночас, важливою обставиною під час вжиття заходів забезпечення позову, є пов`язаність відповідних дій та шкідливих результатів від їх вчинення з відповідним предметом позову та правами, з метою захисту яких такий позов подано.

Предметом позову Галицької окружної прокуратури м. Львова є вимога майнового характеру про витребування з незаконного володіння Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Під Голоско» у комунальну власність Львівської територіальної громади в особі Львівської міської ради земельної ділянки з кадастровим номером :05:004:0491, площею 0,5500 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060, номер запису про право власності 4485961.

Зазначена земельна ділянка вибула з комунальної власності на підставі ухвали Львівської міської ради №828 від 20.05.2021, законність якої оспорюється прокурором з підстав невідповідності вимогам ст. 41 Земельного кодексу України, житлового законодавства та відсутності передбачених законом умов для безоплатної передачі земельної ділянки житлово-будівельному кооперативу.

Отже, предметом спору є фактичне поновлення права володіння власником територіальної громадою зазначеною земельною ділянкою.

Унаслідок наведеного, судова колегія стверджує, що будь-які висновки щодо законності вжитих в цьому спорі заходів забезпечення позову має бути оцінено, виходячи з предмету останнього тобто відповідати суті права, на захист якого подано позов.

Згідно з положеннями пп. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

З урахуванням вищевикладених положень, меж перегляду справи, суд апеляційної інстанції констатує, що заявником порушується питання про застосування в цій справі двох самостійних заходів забезпечення позову, а саме: заборони відповідачу Обслуговуючому кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Під Голоско» вчиняти дії, спрямовані на забудову спірної земельної ділянки; заборони іншим особам, у тому числі ТОВ «Ноблесс Буд», підрядним та субпідрядним організаціям, вчиняти будь-які дії щодо предмета спору, зокрема виконувати підготовчі та будівельні роботи.

Таке розмежування відповідає правовій природі заходів забезпечення позову та вимогам ст. 137 ГПК України.

Водночас, має бути враховано, що з правового аналізу змісту ч. 1 ст. 137 ГПК України витікає, що на відміну від правового врегулювання застосованого законодавцем в п. 2 цієї норми, відповідно до пункту четвертого, іншим особам (тобто третім особам або особам, не залученим до участі у справі у жодному статусі) заборонено вчиняти дії може бути тільки щодо предмету спору.

Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду тощо.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії тощо.

Співмірність, зокрема, передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Таким чином, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відомості про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.12.2023 у справі № 910/15043/21 (910/11194/23).

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що позовні вимоги у цій справі спрямовані на захист інтересів територіальної громади як власника земельної ділянки. Безперечно, у разі здійснення забудови спірної земельної ділянки, повернення її у комунальну власність могло б бути ускладнене, зокрема у зв`язку з можливим розміщенням на ній об`єктів нерухомого майна, будівельних матеріалів та іншого майна.

Разом з тим, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини необхідності вжиття відповідних заходів та надати належні і допустимі докази існування фактичних обставин, з якими пов`язується застосування таких заходів.

З матеріалів справи вбачається, що листом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 24.07.2023 № 10-13-0.4-25590-23, наданим на запит першого заступника керівника Галицької окружної прокуратури м. Львова від 21.07.2023 № 14.50/99-7854ВИХ-23, повідомлено, що заходи державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог земельного законодавства під час передачі у власність та надання в оренду земельних ділянок з кадастровими номерами :05:004:0489, :05:004:0491, :05:004:0499 та :05:004:0506, розташованих на вул. Під Голоском у м. Львові, у період 2019 2021 років відповідним органом не проводилися.

Крім того, листом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Львівської міської ради від 25.07.2023 № 0006-вих-91267, наданим у відповідь на запит від 21.07.2023 № 1.7-23029-0006, повідомлено про відсутність у Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва відомостей щодо реєстрації дозвільних документів, які дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт або засвідчують прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва за адресою: м. Львів, вул. Під Голоском (кадастрові номери :05:004:0489, :05:004:0491, :05:004:0499, :05:004:0506). Також зазначено, що перевірки за вказаною адресою Інспекцією не проводилися.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що наказом Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради від 30.01.2024 № 80 затверджено містобудівні умови та обмеження для проєктування об`єкта будівництва нового будівництва комплексу житлових будівель з вбудованими приміщеннями громадського призначення, трансформаторною підстанцією, об`єктами інженерного забезпечення та підземною автостоянкою на вул. Під Голоском у м. Львові на земельних ділянках з кадастровими номерами :05:004:0499 та :05:004:0491.

Замовниками визначено обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив Під Голоском» () та обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив Наш Львів» (код ЄДРПОУ 4306431). Також наказом передбачено оприлюднення рішення на офіційному вебсайті Львівської міської ради та реєстрацію містобудівних умов і обмежень у Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва.

Крім того, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 15.10.2025 обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив Під Голоском» укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,5500 га (кадастровий номер :05:004:0491), розташованої на вул. Під Голоском у м. Львові, з товариством з обмеженою відповідальністю «Ноблесс Буд». Відомості про право оренди зазначеної земельної ділянки внесено до Державного реєстру речових прав 27.10.2025.

Ґрунтуючись на наведених обставинах прокурор стверджує про наявність підстав вважати, що сукупність дій відповідача, яка випливає з наявних у справі доказів свідчить про існування у нього наміру на забудову спірної земельної ділянки. А відтак існує реальна можливість, що внаслідок здійснення будівельних або підготовчих дій виконання рішення суду в цій справі буде ускладнено.

Судом першої інстанції встановлено, що заявником не наведено належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій щодо організації будівництва й отримання дозвільних документів для початку будівельних робіт з метою унеможливлення в майбутньому виконання судового рішення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з цим висновком та зазначає таке.

За визначенням пунктів 7-8 частини першої статті 1 Закону України від 17.02.2011 №3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон №3038-VI) містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій; містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Також, згідно з положеннями частин першої, четвертої, п`ятої статті 26 Закону №3038-VI, забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва.

Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

При цьому, в розумінні частин першої-третьої статті 29 Закону №3038-VI основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.

Фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.

Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника.

Комплексний аналіз наведених вище положень законодавства дає колегії суддів підстави для висновку, що внаслідок прийняття уповноваженим органом місцевого самоврядування рішення, яким затверджено проект містобудівної документації - детальні плани територій, не виникає права на виконання підготовчих та будівельних робіт, яким передує, зокрема, отримання замовником або проектувальником вихідних даних, а тому твердження заявника стосовно того, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до незаконної забудови земельної ділянки позивача, не відповідають названим законодавчим приписам.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абзацом 2 пункту 5, пункту 13 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466 повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, та повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) (далі - повідомлення), повідомлення про зміну даних у зазначених повідомленнях за формою згідно з додатками 1, 2 і 2-1 до цього Порядку подається замовником (його уповноваженою особою) особисто або надсилається рекомендованим листом з описом вкладення чи через електронний кабінет до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю за місцезнаходженням об`єкта не пізніше ніж за один календарний день до початку виконання підготовчих або будівельних робіт.

З аналізу наведених вище норм слідує, що право на виконання будівельних робіт у замовника виникає лише після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Матеріали справи не містять доказів реалізації сторонами спору або іншими особами права на забудову земельної ділянки шляхом подання наведених документів у встановленому чинним законодавством порядку.

За приписами ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів.

Водночас інститут забезпечення позову є одним із процесуальних механізмів забезпечення такого ефективного захисту, який має застосовуватися з урахуванням принципів розумності, обґрунтованості та співмірності.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ст. 11 ГПК України, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на ефективний засіб юридичного захисту. Як зазначено у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Пантелеєнко проти України» від 29.06.2006 та «Дорани проти Ірландії» від 31.07.2003, такий засіб має бути ефективним як на практиці, так і за законом, а також передбачати запобігання або припинення порушення та механізм відновлення порушеного права. У рішенні «Каіч та інші проти Хорватії» від 17.07.2008 Європейський суд з прав людини наголосив, що право на ефективний засіб захисту має забезпечуватися не лише формально, але й шляхом його практичного застосування.

У цьому контексті вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів гарантування ефективного судового захисту, спрямованого на запобігання утрудненню чи неможливості виконання рішення суду або забезпечення реального поновлення порушених прав у разі задоволення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку суд має встановити наявність обставин, які свідчать про реальну, а не гіпотетичну загрозу утруднення або неможливості виконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову. При цьому обов`язок доказування таких обставин покладається на заявника.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів фактичного виконання будівельних робіт на спірній земельній ділянці або підготовчих дій до будівництва, що унеможливлює висновок про існування реальної та безпосередньої загрози зміни фактичного стану спірного майна.

Колегія суддів також бере до уваги, що заявлений захід забезпечення позову поширюється не лише на відповідача та третю особу, але й на будь-яких інших осіб, у тому числі підрядні та субпідрядні організації, що фактично може призвести до втручання у господарську діяльність осіб, які не є учасниками даного судового процесу, без належного обґрунтування необхідності такого втручання.

Застосування такого заходу забезпечення позову як заборона здійснювати підготовчі або будівельні роботи необмеженому колу осіб, за відсутності належних доказів реальної загрози, не відповідає критеріям розумності, обґрунтованості та співмірності, а також може порушувати баланс інтересів сторін і третіх осіб.

Суд апеляційної інстанції також виходить із того, що навіть за наявності потенційного ризику ускладнення відновлення порушених прав у разі забудови земельної ділянки, такий ризик має бути доведений як реальний і неспростовний, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Водночас накладення арешту на спірну земельну ділянку, яке застосовано судом першої інстанції, є достатнім заходом забезпечення позову, оскільки забезпечує збереження правового статусу об`єкта спору та унеможливлює його відчуження або зміну правового режиму до вирішення спору по суті.

Враховуючи співставлення можливих негативних наслідків від вжиття додаткових заходів забезпечення позову із наслідками їх невжиття, колегія суддів дійшла висновку, що обраний судом першої інстанції захід є належним та достатнім, тоді як підстави вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони виконання підготовчих та будівельних робіт не обґрунтовано належним чином.

Таким чином, враховуючи наведену оцінку спірним правовідносинам, відсутні підстави вважати, що прокурором підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування виду забезпечення позову у вигляді заборони здійснення підготовчих та будівельних робіт на спірній земельній ділянці, оскільки як випливає з наведеного вище, реального ризику здійснення дій з будівництва відповідачем чи іншими особами станом на момент вирішення заяви не доведено.

При цьому, суд зазначає, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

Суд вважає за необхідне зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22.07.2019 у справі № 914/120/19.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову в оскаржуваній частині.

Отже, з урахуванням принципу співмірності заходів забезпечення позову, необхідності забезпечення балансу інтересів сторін та недопущення безпідставного обмеження прав інших осіб, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду та вважає, що підстав для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали не вбачається.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно ст. ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правомірних та обґрунтованих висновків місцевого господарського суду, рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Ухвалу Господарського суду Львівської області від 02.01.2026 про забезпечення позову у справі №914/3059/25 залишити без змін, апеляційну скаргу Першого заступника керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова без задоволення.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 02.04.2026.

Головуючий суддя В.О. Ржепецький

Судді О.В. Зварич

Р.В. Міліціанов