РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.04.2026Справа № 910/1052/26

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Державного некомерційного підприємства «Національний інститут раку»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілатанмед»

про стягнення 3.103.850,00 грн

Представники сторін:

від позивача: Уланівський С.Є.;

від відповідача: Натина А.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

02.02.2026 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного некомерційного підприємства «Національний інститут раку» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілатанмед» про стягнення 3.103.850,00 грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач прострочив поставку товару відповідно до умов Договору №459 від 24.12.2021, у зв`язку з чим позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 3.103.850,00 грн (за період прострочення з 28.03.2022 по 20.07.2022).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 відкрито провадження у справі №910/1052/26, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 11.03.2026, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

25.02.2026 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав на існування обставин форс-мажору. Крім того, відповідач повідомив, що у нього не настав строк виконання обов`язку поставити обладнання, оскільки обчислення строку поставки пов`язане із заявкою на поставку обладнання, яка надається позивачем (відповідно до умов договору), тоді як позивач не надавав відповідачу будь-яких заявок на поставку товару. Також, відповідач вказав на закінчення строку дії Договору №459 від 24.12.2021, у зв`язку з чим підстави для застосування його пункту про нарахування пені відсутні.

03.03.2026 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, яку суд долучив до матеріалів справи.

09.03.2026 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, які суд долучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 11.03.2026 суд постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляд по суті на 01.04.2026.

У судове засідання 01.04.2026 з`явились представники сторін, надали усні пояснення по справі.

У судовому засіданні 01.04.2026 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

24.12.2021 між Державним некомерційним підприємством «Національний інститут раку» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ілатанмед» (продавець) укладено Договір №459, відповідно до умов якого Продавець зобов`язується протягом строку дії Договору поставити Покупцю (передати у власність) товар визначений за кодом ДК 021:2015 - 33150000-6 Апаратура для радіотерапії, механотерапії, електротерапії та фізичної терапії» код НК 024:2019: 38300 -Система для брахітерапії з дистанційним завантаженням радіонуклідного джерела (Гамма-терапевтичний апарат) в асортименті та кількості, зазначеній в Специфікації (Додаток 1 до цього Договору), а Покупець - прийняти і оплатити такий Товар.

Відповідно до п. 1.2 Договору №459 від 24.12.2021 найменування (номенклатура, асортимент), кількість, ціна Товару зазначено в Специфікації, що додається до цього Договору і є його невід`ємною частиною.

Згідно з п. 3.1 Договору №459 від 24.12.2021 ціна цього Договору становить 26.990.000,00 (двадцять шість мільйонів дев`ятсот дев`яносто тисяч гривень 00 копійок)., в т. ч. ПДВ 7% 17.65.700,93 (один мільйон сімсот шістдесят п`ять тисяч сімсот гривень 93 копійки). Товар оплачується і відпускається за цінами, вказаними в Специфікації до цього Договору.

Відповідно до п. 4.2 Договору №459 від 24.12.2021 заявка направляється Продавцю за допомогою інтерактивного способу зв`язку за адресою (контактами) зазначеною в Розділі 13 цього Договору (у вигляді скан-копії на електронну пошту) та/або загальним поштовим зв`язком (поштове відправлення) або нарочно з обов`язковою відміткою про отримання представником Продавця.

Відповідно до п. 4.3 Договору №459 від 24.12.2021 у разі неможливості поставки Товару відповідно до Заявки, Продавець інформує про це Покупця протягом 1 (одного) робочого дня з дня отримання Заявки.

Згідно з п. 4.4 Договору №459 від 24.12.2021 місце поставки товару: Україна, місто Київ, вулиця Ломоносова 33/43 (приміщення деталізується у письмовій заявці Покупця).

Відповідно до п. 4.6 Договору №459 від 24.12.2021 датою поставки Товару вважається дата передачі Продавцем Покупцю Товару згідно з підписаною Сторонами видатковою накладною.

Право власності на Товар переходить від Продавця до Покупця після підписання Сторонами видаткової накладної (п. 4.7 Договору №459 від 24.12.2021).

Відповідно до п. 8.1 Договору №459 від 24.12.2021 цей Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до 31.12.2021 року, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань за Договором.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідач прострочив поставку товару відповідно до умов Договору №459 від 24.12.2021, у зв`язку з чим позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 3.103.850,00 грн (за період прострочення з 28.03.2022 по 20.07.2022).

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач вказав на існування обставин форс-мажору. Крім того, відповідач повідомив, що у нього не настав строк виконання обов`язку поставити обладнання, оскільки обчислення строку поставки пов`язане із заявкою на поставку обладнання, яка надається позивачем (відповідно до умов договору), тоді як позивач не надавав відповідачу будь-яких заявок на поставку товару. Також, відповідач вказав на закінчення строку дії Договору №459 від 24.12.2021, у зв`язку з чим підстави для застосування його пункту про нарахування пені відсутні.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, зважаючи на такі обставини.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. (ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України).

Відповідно до платіжного доручення №7 від 24.12.2021 позивач сплатив відповідачу попередню оплату (згідно з умовами Договору №459 від 24.12.2021) у сумі 26.990.000,00 грн

У п. 4.1 Договору №459 від 24.12.2021 сторони погодили, що строк поставки Товару становить - до 28.12.2021 року. В межах зазначеного строку поставка Товару здійснюється партіями (окремими поставками), на підставі наданої Покупцем письмової Заявки на поставку Товару (далі - Заявка). Заявка оформлюється у письмовому вигляді та містить інформацію про Товар, що підлягає постачанню: найменування, одиниця виміру, кількість, сума (з ПДВ), дата (строк) поставки, інше (у разі необхідності).

24.12.2021 сторони уклали Додаткову угоду №1 до Договору №459 від 24.12.2021, в якій погодили, що строк поставки Товару не може перевищувати 3 місяців від дати отримання авансування Продавцем. В межах зазначеного строку поставка Товару здійснюється партіями (окремими поставками) на підставі наданої Покупцем письмової Заявки на поставку Товару (далі - Заявка). Заявка оформлюється у письмовому вигляді та містить інформацію про Товар, що підлягає постачанню: найменування, одиниця виміру, кількість, сума (з ПДВ), дата (строк) поставки, інше (у разі необхідності).

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч. 3 ст. 254 Цивільного кодексу України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Отже, враховуючи дату здійснення позивачем попередньої оплати (платіжне доручення №7 від 24.12.2021 проведене банком 28.12.2021), відповідач повинен був поставити позивачу товар за Договором №459 від 24.12.2021 у строк до 29.03.2022.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Відповідно до видаткової накладної №91 від 21.07.2022 відповідач поставив позивачу товар за Договором №459 від 24.12.2021.

Тобто, відповідач прострочив виконання зобов`язань за Договором №459 від 24.12.2021.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав на виникнення форс-мажорних обставин, які не дали йому змоги своєчасно поставити товар за Договором №459 від 24.12.2021 (початок війни).

Відповідно до п. 7.1 Договору №459 від 24.12.2021 сторони не несуть відповідальність за неналежне виконання умов даного договору у випадку настання форс-мажорних обставин, а саме пожежі, землетрусу, повені, або іншого стихійного лиха, війни, а також обставин, які знаходяться поза контролем сторін, в тому числі прийняття закону і (або) іншого нормативного акту, який забороняє будь-яку дію, передбачену даним договором. Настання форс-мажорних обставин повинно підтверджуватися відповідною довідкою Торгово-промислової палати.

Згідно з п. 7.2 Договору №459 від 24.12.2021 сторона, яка знаходиться під впливом форс-мажорних обставин, повинна повідомити про це іншу сторону протягом 3 днів з моменту, як їй стало відомо про такі обставини. Після закінчення дії форс-мажорних обставин, сторона, яка знаходилася під їх впливом, повинна повідомити про це іншу сторону протягом 3 днів з моменту припинення даних обставин.

Виникнення форс-мажорних обставин, збільшує строк виконання зобов`язань по даному договору на строк, який відповідає строку дії цих обставин і строку на усунення їх дії (п. 7.3 Договору №459 від 24.12.2021).

Суд зазначає, що у пункті 1 частини першої статті 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути.

В статті 14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні» вказано, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за таких умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» шляхом видачі сертифіката.

Відповідачем за первісним позовом не надано суду відповідного сертифікату ТПП України, а також будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження виникнення форс-мажорних обставин за Договором №459 від 24.12.2021.

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Президент України видав Указ №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», на підставі якого в Україні з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 введено воєнний стан.

ТПП України листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 засвідчила, що військова агресія російської федерації проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили).

Вказаний лист ТПП України адресований «Всім, кого це стосується», тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні.

У постанові від 15.06.2023 у справі № 910/8580/22 Верховний Суд виклав наступні висновки: - лист ТПП України від 28.02.2022 є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин; - форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Водночас сама по собі, зокрема, збройна агресія проти України, девальвація гривні, воєнний стан, не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, девальвація гривні, як обставини непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання; - наявність сертифікату ТПП України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

У постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі №912/750/22 викладено висновок про те, що лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не можна вважати сертифікатом у розумінні статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», а також такий лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини.

У постанові від 07.06.2023 у справі № 906/540/22 Верховний Суд зазначив, що: - ТПП України листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 засвідчила, що військова агресія російської федерації проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили); - вказаний лист ТПП України адресований «Всім, кого це стосується», тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні; - лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.

Зважаючи на викладені обставини, суд відхиляє заперечення відповідача щодо виникнення форс-мажорних обставин за Договором №459 від 24.12.2021.

Крім того, відповідач повідомив, що у нього не настав строк виконання обов`язку поставити обладнання, оскільки обчислення строку поставки пов`язане із заявкою на поставку обладнання, яка надається позивачем (відповідно до умов договору), тоді як позивач не надавав відповідачу будь-яких заявок на поставку товару.

Суд зазначає, що з умов Додаткової угоди №1 до Договору №459 від 24.12.2021 чітко вбачається, що кінцевий строк поставки Товару не може перевищувати 3 місяців від дати отримання авансування Продавцем - тобто, кінцевим строком поставки є 29.03.2022.

Виконання обов`язку поставити товар в цей строк не пов`язаний з наданням позивачем заявки на поставку обладнання, тоді як в межах зазначеного строку поставка Товару здійснюється партіями (окремими поставками) на підставі наданої Покупцем письмової Заявки на поставку Товару (тобто, заявка подається у випадку дострокового виконання обов`язку поставити товар/партії товару).

За таких обставин суд відхиляє вказані заперечення відповідача.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з п. 6.2 Договору №459 від 24.12.2021 за порушення строків поставки товару Продавець сплачує Покупцю пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з поставки якого допущено прострочення, за кожний календарний день такого прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 (семи) відсотків вказаної вартості.

Перевіривши розрахунок пені за прострочення поставки товару, суд дійшов висновку в його необгрунтованості, оскільки обгрунтованим періодом прострочення є 30.03.2022 - 20.07.2022, тоді як позивач нараховує пеню за період з 28.03.2022 по 20.07.2022.

За таки обставин суд здійснив власний розрахунок пені, відповідно до якого обгрунтованим розміром пені за прострочення виконання відповідачем обов`язку з поставки товару є 3.049.870,00 грн.

При цьому суд відхиляє заперечення відповідача про відсутність підстав для застосування пункту Договору №459 від 24.12.2021 про нарахування пені у зв`язку з тим, що строк дії договору закінчився.

Відповідно до п. 8.1 Договору №459 від 24.12.2021 цей Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до 31.12.2021 року, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань за Договором.

Суд зазначає, що частиною 4 статті 631 Цивільного кодексу України визначено, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Отже, строк дії договору та строк виконання зобов`язання за договором не є тотожними, а оскільки прострочення виконання обов`язку поставити товар виникло в межах строку дії Договору №459 від 24.12.2021, то обгрунтованим є застосування п. 6.2 договору.

Водночас судом враховано, що поширене застосування неустойки саме з метою забезпечення договірних зобов`язань обумовлено насамперед тим, що неустойка є зручним інструментом спрощеної компенсації втрат кредитора, викликаних невиконанням або неналежаним виконанням боржником своїх зобов`язань.

Нарахування неустойки (пеня, штраф) здійснюється замовником, починаючи з наступного дня від кінцевої дати постачання товару, визначеної договором, до моменту надходження (постачання) товару, визначеного актом приймання-передачі.

Неустойка як господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань започатковує визначеність у правовідносинах за зобов`язаннями, а саме - відповідальність має настати щонайменше в межах неустойки. Тобто неустойка підсилює дію засобів цивільно-правової відповідальності, робить їх достатньо визначеними, перетворюючи в необхідний, так би мовити, невідворотній наслідок правопорушення. Отже, неустойка стає оперативним засобом реагування у разі порушення або неналежного виконання зобов`язання, яким можна скористатись як тільки було порушено зобов`язання, не чекаючи викликаних ним негативних наслідків (в тому числі у вигляді збитків).

Отже, завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та як міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Неустойка має договірний (добровільний) характер, що встановлюється за ініціативою сторін зобов`язання; а також імперативний характер (встановлений законом), тобто договірно-обов`язковий, умови про яку включаються в договір через підпорядкування імперативним вимогам правової норми. При цьому, для деяких видів зобов`язань неустойка встановлюється законом іншим нормативно-правовим актом безпосередньо, а тому сторони відповідно зобов`язання підпорядковуються існуючим правилам про неустойку стосовно як її розміру, так і порядку та умов про її стягнення, хоча при цьому не укладають не тільки угоди про неустойку, але і безпосередньо договору.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, на підставі частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру.

Висновок щодо застосування норм права, а саме статті 551 Цивільного кодексу України, неодноразово послідовно викладався Верховним Судом.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний висновок міститься у пункті 67 постанови Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №922/266/20).

Верховний Суд виснував, що визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтею 551 Цивільного кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

За наслідками розгляду справи №911/2269/22 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.01.2024 виклала, зокрема, такі висновки: «розмір неустойки у зобов`язальних правовідносинах, право вимоги щодо якої набуде кредитор, обумовлений умовами для її застосування: характером неустойки (договірний або встановлений законом); підставами для її застосування (зазначення в договорі або в законі обставин, за яких її буде застосовано); складом неустойки (пеня, штраф), відповідно, розміром кожної із цих складових; умовами сплати неустойки внаслідок порушення зобов`язання, зокрема, у разі заподіяння збитків; отже, у правовідносинах, хоча і подібних між собою (тотожних) або навіть за участі одних і тих самих сторін, за відмінності, зокрема, в умовах договору, хоча б одного із наведених чинників, якими обумовлюється застосування неустойки за порушення зобов`язання, різниця у розмірі неустойки в кожних конкретних правовідносинах закладається вже на етапі формулювання умов виконання зобов`язання та виникнення зобов`язання; у силу положень статті 3 Цивільного кодексу України застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості. Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора;

- зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки;

- у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України, стаття 233 Господарського кодексу України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер;

- категорії «значно» та «надмірно», які використовуються в статті 551 Цивільного кодексу України та в статті 233 Господарського кодексу України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником;

- чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер;

- а тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 Господарського кодексу України та частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, тобто у межах судового розсуду;

- поряд з тим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 Цивільного кодексу України, тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду…;

- індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права».

Отже, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного виконання зобов`язання не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Як вбачається з матеріалів справи, строк виконання відповідачем зобов`язань з постави товару за Договором №459 від 24.12.2021 настав 29.03.2022, тобто після початку повномасштабного вторгнення в Україну.

Так, 24.02.2022 російська федерація розпочала повномасштабне вторгнення.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні"», затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» із 05:30 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який продовжений і наразі.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 та у подальшому наказу Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376 вся територія міста Києва (UA0093317) визначена такою, на якій велися бойові дії з 24.02.2022 по 30.04.2022.

Як пояснив відповідач, перебування його співробітників в епіцентрі активних бойових дій за зареєстрованою адресою місцезнаходження: 03680, м. Київ, просп. Академіка Глушкова, буд. 40 корп. 5, оф. 716 призвело до вимушеного призупинення з 24.02.2022 господарської діяльності відповідача на підставі наказу директора №№01б від 24.02.2022 «Про призупинення господарської діяльності та оголошення простою».

Таким чином, вторгнення російської федерації, масовані обстріли, ведення бойових дій та часткова окупація частини Київської області призвели до призупинення господарської діяльності відповідача, унеможливлювали побудову будь-яких логістичних маршрутів для поставки товару у місто Київ та нівелювали можливість налаштування обладнання. Вказані обставини відповідач не міг передбачити, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин при найвищому ступені обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам.

Суд зазначає, що початок 24.02.2022 повномасштабного вторгнення та ведення активних воєнних дій у місті Києві є загальновідомим фактом, так само як і обставини тимчасового припинення здійснення господарської діяльності підприємств, розташованих на території ведення воєнних дій, з огляду на що суд вважає обгрунтованими пояснення відповідача у вказаній частині.

Крім того, судом враховано, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду № 7-рп/2013 від 11.07.2013).

Суд зважає на те, що матеріали справи не містять, а позивач не надав суду доказів завдання йому збитків внаслідок прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором №459 від 24.12.2021 (і таке прострочення було незначним), а мотивом подання позивачем даного позову стало проведення Державною аудиторською службою України ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.01.2021 по 31.05.2025.

Зважаючи на викладені обставини суд дійшов висновку скористатись своїм правом та зменшити розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача (3.049.870,00 грн), на 50%.

Таким чином, позовні вимоги Державного некомерційного підприємства «Національний інститут раку» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілатанмед» про стягнення пені у розмірі 3103850,00 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 1524935,00 грн.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий збір в частині обгрунтованих позовних вимог, однак зменшених судом, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілатанмед» (03680, м. Київ, проспект Академіка Глушкова, буд. 40, корпус 5, офіс 716; ідентифікаційний код: 34494612) на користь Державного некомерційного підприємства «Національний інститут раку» (03022, м. Київ, вул. Здановської Юлії, буд. 33/43; ідентифікаційний код: 02011976) пеню у розмірі 1.524.935 (один мільйон п`ятсот двадцять чотири тисячі дев`ятсот тридцять п`ять) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 36.598 (тридцять шість тисяч п`ятсот дев`яносто вісім) грн 44 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 09.04.2026.

Суддя О.М. Спичак