ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2026м. ДніпроСправа № 904/90/26
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецтех нармер" (; вулиця Надії Алексєєнко, будинок 74, місто Дніпро, Дніпропетровська область, 49006)

до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (вулиця Житня, будинок 14, місто Москва, Російська Федерація, 119991)

про відшкодування збитків у розмірі 7 867 519,13грн, що еквівалентно 162 172,75 євро

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Секретар судового засідання Большакова А.О.

Представники:

Від позивача: Деркунський К.Л., адвокат, ордер серії АЕ №1460932 від 07.01.2026

Від відповідача: не з`явився

С У Т Ь С П О Р У :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецтех нармер" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить стягнути Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації на користь позивача збитків у розмірі 7 867 519,13грн, що еквівалентно 162 172,75 євро.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок обстрілу території м. Дніпро збройними формуваннями Російської Федерації 04.06.2024 пошкоджено майно, що належить на праві власності позивачу.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2026 справу №904/90/26 передано на розгляд судді Євстигнеєвої Н.М.

Ухвалою суду від 14.01.2026 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 16.02.2026.

З 16.02.2026 підготовче засідання відкладено на 12.03.2026.

Ухвалою суду від 12.03.2026 закрито підготовче провадження у справі №904/90/26, призначено справу до судового розгляду по суті у судове засідання на 31.03.2026.

Відповідач явку представника в засідання не забезпечив, відзиву на позов не подав.

Відповідно до частини першої ст. 79 Закону України "Про міжнародне приватне право" пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно, - можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.

Таким чином, Закону України "Про міжнародне приватне право" встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів цієї держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави, зокрема в якості відповідача.

Водночас, у зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України 24.02.2022, Україна розірвала дипломатичні відносини з РФ, що унеможливлює із цієї дати направлення різних запитів і листів до посольства РФ в Україні, з огляду на припинення його роботи на території України.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 14.04.2022 у справі №308/9708/19 щодо судового імунітету РФ у справах про відшкодування шкоди, завданої державою-агресором, Верховний Суд дійшов висновку, що РФ, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі громадянину України. Верховний Суд виходив із того, що названа країна-агресор діяла не у межах свого суверенного права на самооборону, навпаки віроломно порушила усі суверенні права України, діючи на її території, а тому безумовно надалі не користується у такій категорії справ своїм судовим імунітетом. Таким чином, починаючи з 2014 року, немає необхідності в направленні до посольства РФ в Україні запитів щодо згоди РФ бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням РФ збройної агресії проти України й ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. А з 24.02.2022 таке надсилання неможливе ще й з огляду на розірвання дипломатичних відносин України з РФ.

У постановах від 18.05.2022 по справах №428/11673/19 та №760/17232/20-ц Верховний Суд розширив правові висновки, згідно яких підтримання юрисдикційного імунітету Російської Федерації позбавить позивача ефективного доступу до суду для захисту своїх прав, що є несумісним з положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судовий імунітет Російської Федерації не застосовується з огляду на звичаєве міжнародне право, кодифіковане в Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004). Підтримання імунітету Російської Федерації є несумісним із міжнародно-правовими зобов`язаннями України в сфері боротьби з тероризмом.

Судовий імунітет Російської Федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення Російською Федерацією державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням Російською Федерацією своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що звертаючись із позовом до Російської Федерації для правильного вирішення спору позивач не потребує згоди компетентних органів держави Російської Федерації на розгляд справи у судах України або наявності міжнародної угоди між Україною та Російською Федерацією з цього питання.

При цьому судом враховано правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 14.04.2022 у справі №308/9708/19, відповідно до якої національне законодавство України виходить із того, що за загальним правилом шкода, завдана особі на території Україні в результаті протиправних дій будь-якої іншої особи (суб`єкта), може бути відшкодована за рішенням суду України (за принципом "генерального делікту").

У зв`язку з викладеними вище обставинами, суд не мав можливості для направлення ухвал суду ані безпосередньо на адресу відповідача, ані шляхом направлення доручення, ані іншими дипломатичними каналами, тому повідомлення відповідача у справі про розгляд справи та дати судових засідань відбувалось шляхом розміщення оголошень на сайті Судової влади України (а.с. 145, 153 том 1, а.с. 81 том 2).

Відповідно до частини четвертої ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (ч. 2 ст. 178 ГПК України).

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У судовому засіданні 31.03.2026 проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецтех нармер" (позивач) є власником:

- занурювального дренажного насосу Grindex Matador H, що підтверджується: договором поставки №011020 від 01.10.2020 з додатком №1; видатковою накладною №11 від 29.10.2020; платіжним дорученням №6 від 02.10.2020 на суму 342 026,40грн; паспортом занурювального дренажного насосу Grindex Matador H (а.с. 13-23 том 1);

- інверторного джерела зварювального струму ССВА 270-П, що підтверджується: видатковою накладною №297 від 23.04.2019; платіжним дорученням №28 від 22.04.2019 на суму 17660,00грн; свідоцтвом про приймання (а.с. 24-26 том 1);

- занурювального шламового насосу TOYO DP60B, що підтверджується: договором поставки №280820 від 28.08.2020 з додатком №1; додатковою угодою №1 від 28.09.2020 з додатком №2; видатковою накладною №РН-0000047 від 29.09.2020; видатковою накладною №РН-0000048 від 29.09.2020; платіжним дорученням №180 від 01.09.2020 на суму 500 594,76грн; платіжним дорученням №182 від 03.09.2020 на суму 500 000,00грн; платіжним дорученням №191 від 14.09.2020 на суму 600 000,00грн; платіжним дорученням №5 від 30.09.2020 на суму 27 996,41грн; паспортом насосу TOYO DP60B (а.с. 27-39 том 1);

- геотермального теплового насосу NIBE F1355-28, що підтверджується: договором купівлі-продажу ТТ000050 від 03.12.2020 з додатком №1; видатковою накладною №1 від 10.01.2022; випискою за рахунками за 03.12.2020 (а.с. 40-44 том 1);

- перетворювача частоти АТ24-90К-380-UH10 в комплекті з пультом Р24Е, що підтверджується: договором поставки №3125В від 22.03.2021 з додатком №1; технічним актом виконаних робіт від 09.12.2021; видатковою накладною №36 від 20.04.2021; випискою за рахунками за 23.03.2021; випискою за рахунками за 13.04.2021; паспортом перетворювача частоти АТ24-90К-380-UH10 в комплекті з пультом Р24Е (а.с. 45-56 том 1).

Вказане майно - занурювальний дренажний насос, інверторне джерело зварювального струму, занурювальний шламовий насос, перетворювач частоти, було передане в оренду Приватному підприємству "Нормер", що підтверджується: договором оренди занурювального дренажного насоса №G-3105 від 31.05.2024; актом приймання-передачі від 01.06.2024 до договору оренди занурювального дренажного насоса №G-3105 від 31.05.2024 (а.с. 57-59 том 1); договором оренди зварювального апарату №ЗА-3105 від 31.05.2024; актом приймання-передачі від 01.06.2024 до договору оренди зварювального апарату №ЗА-3105 від 31.05.2024 (а.с. 60-62 том 1); договором оренди занурювального шламового насоса №Т60-3105 від 31.05.2024; актом приймання-передачі від 01.06.2024 до договору оренди занурювального шламового насоса №Т60-3105 від 31.05.2024 (а.с. 63-65 том 1).

Геотермальний тепловий насос NIBE F1355-28 був переданий ПП "Нормер" на зберігання, що підтверджується: договором зберігання №3 від 31.05.2024; актом приймання-передачі майна на зберігання від 01.06.2024 (а.с. 66-68).

Фактично занурювальний дренажний насос, інверторне джерело зварювального струму, занурювальний шламовий насос, геотермальний тепловий насос, перетворювач частоти зберігались на території за місцезнаходженням ПП "Нормер", а саме: місто Дніпро, вулиця Надії Алексєєнко, буд. 74. Місцем зберігання було в тому числі й орендоване ПП "Нормер" складське приміщення відповідно до договору суборенди №006 від 01.04.2023 (а.с.69-72 том 1).

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань від 04.06.2024, 04.06.2024 у період з 04год 45хв. по 05год 03хв. збройними формуваннями РФ здійснено обстріл території м. Дніпро, двома ракетами невстановленого типу. Внаслідок влучання пошкоджено цивільну інфраструктуру, зокрема: домоволодіння за адресою: вул. Надії Алексєєнко, буд. 70 (ТОВ "ТД "АМТ"), вул. Надії Алексєєнко, буд. 75 та інші прилеглі будівлі та транспорті засоби (а.с. 74 том 1).

Листом від 17.06.2024 №55/8-3685 Управління СБУ у Дніпропетровській області повідомило, що за фактом ракетного обстрілу збройними силами Російської Федерації по території міста Дніпра, який відбувся 04.06.2024, у результаті вибуху ракети також пошкоджено складські приміщення і майно ПП "Нормер" () (а.с. 73 том 1).

За цим фактом УСБУ в Дніпропетровській області відкрито кримінальне провадження №0000651 від 04.06.2024 за ознаками ч. 2 ст. 438 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 74 том 1).

Постановою слідчого Управління СБУ у Дніпропетровській області від 21.04.2025 ТОВ "Спецтех нармер" залучено до кримінального провадження №0000651 від 04.06.2024, як потерпілу юридичну особу (а.с. 83 том 1).

Факт завдання ракетного удару також підтверджується численними публікаціями у ЗМІ, розміщеними в мережі Інтернет.

На замовлення позивача з метою визначення розміру завданих збитків оцінювачем Фізичною особою підприємцем Назаренко Геннадієм Анатолійовичем складено Звіт №3110-2025 про оцінку вартості збитків, завданих ПП "Нормер" внаслідок втрати майна (товарно-матеріальних запасів) у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації (а саме у зв`язку зі здійсненням ракетної атаки 04.06.2024).

Відповідно до Звіту №3110-2025 розмір завданих ТОВ "Спецтех нармер" збитків складає 7867 519,13грн (без ПДВ), що еквівалентно 187 455,33 доларів США або 162 172,75 Євро (а.с. 90-91 том 1).

Отже, ракетною атакою збройних сил Російської Федерації по території м. Дніпра, що мала місце 04.06.2024 позивачу спричинено матеріальні збитки (шкоду) у розмірі 7 867 519,13грн, що еквівалентно 162 172,75 євро.

Відповідні незаконні, протиправні дії Російської Федерації, як в контексті норм національного законодавства України, так і в контексті норм міжнародного права, призвели до порушення права власності ТОВ "Спецтех нармер" внаслідок пошкодження його майна, що стало підставою звернення позивача до суду з відповідною позовною заявою.

Предметом доказування у даній справі є обставини щодо наявності/відсутності підстав для стягнення майнової шкоди, завданої позивачу в результаті збройної агресії, що призвело до знищення та пошкодження майна підприємства останнього.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Суд зазначає, що при вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтею 1166 Цивільного кодексу України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Згідно зі статтею 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Аналіз змісту статей 22, 1166, 1192 Цивільного кодексу України свідчить, що реальні збитки можуть розраховуватись як у формі втрат, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, так і у формі витрат, які особа зробила або мусить зробити для відновлення пошкодженої речі. Потерпілий за власним вибором може вимагати відшкодування або реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або реальної вартості будівельних робіт, необхідних для відновлення пошкодженого нерухомого майна.

Відповідно до абз. 13 п. 2 Загальних засад оцінки збитків, завданих майну та майновим правам внаслідок збройної агресії російської федерації - додатку до Порядку визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії російської федерації, затвердженого Постановою Кабінетів Міністрів України від 20.03.2022 № 326 (далі - Загальні засади оцінки збитків) під збитками розуміють:

- вартість втраченого, пошкодженого та (або) знищеного майна, що зазнало руйнівного впливу внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, ракетно-бомбових ударів в ході збройної агресії російської федерації, розмір витрат, необхідний для відновлення порушеного права (реальні збитки);

- розмір доходу, який постраждалий міг би одержати за умови відсутності збройної агресії російської федерації (упущена вигода).

Метою оцінки збитків є: визначення розміру реальних збитків (у вартісному виразі); визначення упущеної вигоди; визначення витрат, необхідних для відновлення майна та майнових прав, що зазнали руйнівного впливу (п. 8 Загальних засад оцінки збитків).

Як встановлено підпунктом 18 п. 2 Порядку визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії російської федерації № 326, визначення шкоди та збитків здійснюється окремо за таким напрямом: економічні втрати підприємств (крім підприємств оборонно-промислового комплексу), у тому числі господарських товариств, - напрям включає втрати підприємств усіх форм власності внаслідок знищення та пошкодження їх майна, втрати фінансових активів, а також упущену вигоду від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності.

Відповідно до п. 5 Загальних засад оцінки збитків оцінка збитків, завданих постраждалим, здійснюється шляхом проведення аналітичної оцінки збитків, стандартизованої, незалежної оцінки збитків або є результатом проведення судової експертизи.

Наказом Міністерства економіки України та Фонду державного майна України від 18.10.2022 № 3904/1223 затверджена Методика визначення шкоди та обсягу збитків, завданих підприємствам, установам та організаціям усіх форм власності внаслідок знищення та пошкодження їх майна у зв`язку із збройною агресією російської федерації, а також упущеної вигоди від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності (далі - Методика).

У пункті 4 Методики встановлено, що відповідно до цієї Методики об`єктом оцінки збитку є економічні втрати підприємств, установ та організацій, інших суб`єктів господарювання всіх форм власності, згідно з підпунктами 18 і 19 пункту 2 Порядку визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії російської федерації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 № 326 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2022 №951).

Оцінка шкоди та збитків, що проводиться відповідно до цієї Методики, здійснюється з метою, зокрема визначення збитків, завданих внаслідок збройної агресії, для цілей подання позовів (у тому числі колективних) постраждалими до судових інстанцій, зокрема міжнародних, а також подання позову державою Україна до міжнародних судових інстанцій (пункт 5 розділу І Методики).

Така мета згідно з цією Методикою досягається шляхом визначення у вартісному виразі, зокрема: розміру реальних збитків; потреб у витратах, необхідних для відновлення майна та майнових прав, що зазнали руйнівного впливу внаслідок збройної агресії (пункт 6 розділу І Методики).

Згідно з пунктом 7 Методики оцінка збитків, завданих постраждалим внаслідок збройної агресії, здійснюється шляхом проведення незалежної оцінки збитків або є результатом проведення судової експертизи (експертного дослідження).

Відповідно до пунктів 1, 3 Гаазької Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі 1907 року, договірні держави видають своїм сухопутним військам накази, які відповідають Положенню про закони і звичаї війни на суходолі. Воююча сторона, яка порушує норми зазначеного Положення, підлягає відповідальності у формі відшкодування збитків, якщо для цього є підстави. Вона є відповідальною за всі дії, вчинені особами, які входять до складу її збройних сил.

Таким чином, відповідно до зазначених вище положень Цивільного кодексу України та наведеної Конвенції, за шкоду, спричинену порушенням законів і звичаїв війни, відповідальність несе воююча держава в цілому, незважаючи на те, який конкретно підрозділ її збройних сил заподіяв шкоду.

Відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року військова агресія російської федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, російську федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародновизнаних кордонів України.

Аналогічних висновків дійшов і Міжнародний суд ООН, який у своєму наказі про забезпечувальні заходи від 16 березня 2022 року у справі щодо звинувачень в геноциді за конвенцією про попередження та покарання злочину геноциду (Україна проти російської федерації) зобов`язав російську федерацію припинити військову агресію проти України.

Також Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24 березня 2022 року, якою додатково засуджує військову агресію Росії проти України, вимагає від Російської Федерації припинення військових дій, в тому числі проти атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини та вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 14 квітня 2022 року "Про заяву Верховної Ради України "Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні" визнано геноцидом Українського народу дії збройних сил, політичного і військового керівництва Росії під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, а також доручено Голові Верховної Ради України спрямувати цю заяву до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї НАТО, урядів та парламентів іноземних держав. Голові Верховної Ради України надано повноваження звернутися до Генеральної прокуратури, Міністерства закордонних справ України та Міністерства юстиції України щодо невідкладного вжиття заходів для належного документування фактів вчинення збройними силами Російської Федерації та її політичним і військовим керівництвом геноциду Українського народу, злочинів проти людяності, воєнних злочинів, інших тяжких злочинів на території України та ініціювання притягнення до відповідальності всіх винних осіб.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №210/4458/15-ц, від 30.01.2020 у справі №287/167/18-ц, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.08.2017 у справі №761/9437/15-ц висловлено правову позицію про те, що факт збройної агресії Російської Федерації проти України встановленню в судовому порядку не потребує.

Преамбулою Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" встановлено, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ч.3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України).

Протиправність діяння відповідача, як складового елементу факту збройної агресії Росії проти України в розумінні частини третьої статті 75 Господарського процесуального кодексу України є загальновідомим фактом, який закріплено державою на законодавчому рівні.

Обов`язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв`язок між вчиненими порушеннями і завданими збитками. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок вчиненого порушення, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв`язку між діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Так, внаслідок ракетного обстрілу Російською Федерацією міста Дніпра 04.06.2024 зруйновано та пошкоджено майно позивача, що знаходилось за адресою: місто Дніпро, вулиця Надії Алексєєнко, буд. 74

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи: Актом про пожежу від 10.06.2024 (а.с. 76 том 1); Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000651 від 04.06.2024 (а.с. 74 том 1); постановою Слідчого відділу Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області про залучення особи до кримінального провадження як потерпілого від 21.04.2025, відповідно до якої залучено ТОВ "Спецтех намер" до кримінального провадження №0000651 від 04.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України, як потерпілу юридичну особу; експертним висновком №ГО-687 від 04.07.2024 (а.с. 77-82 том 1).

Приписами частини першої статті 317, частини першої статті 321, частини третьої статті 386 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

За таких умов, знищення та пошкодження належного позивачу на праві власності майна порушує відповідне право власності позивача, який у зв`язку із цим набуває право на відшкодування заподіяної йому шкоди.

Щодо вини, як складового елемента цивільного правопорушення, законодавством України не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди; діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. В контексті зазначеного, саме відповідач повинен доводити відсутність своєї вини у спірних правовідносинах.

Зазначений висновок підтверджується Верховним Судом, зокрема, у постанові від 21.04.2021 у справі №648/2035/17, постанові від 14.02.2018 у справі №686/10520/15-ц.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем у справі на підставі належних та допустимих доказів доведено повний склад цивільного правопорушення, що є умовою та підставою для застосування до відповідача такого заходу відповідальності як відшкодування збитків.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суду належить зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).

З урахуванням наведеного, ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Права особи в суді повинні бути захищені таким способом, який реально відновить її порушені інтереси.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми завданих збитків є ефективним способом захисту порушеного права в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та фактично призведе до відновлення його порушених прав.

Так, господарським судом встановлено, що розмір завданої відповідачем майнової шкоди (реальних збитків) підтверджується Звітом №3110-2025 ФОП Назаренко Г.А. від 31.10.2025 про оцінку вартості збитків, завданих ПП "Нормер" внаслідок втрати майна (товарно-матеріальних запасів) у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації (а саме у зв`язку зі здійсненням ракетної атаки 04.06.2024) (а.с. 90 на звороті том 1).

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Суб`єктами оціночної діяльності є суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону (ч. 1 ст. 5 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні").

Оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону (ч. 1 ст. 6 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні").

Звіт про оцінку майна є документом складеним, зокрема, в електронному вигляді з дотриманням законодавства про електронні довірчі послуги, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (ч. 1 ст. 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні").

Оцінивши вказаний Звіт №3110-2025 складений Фізичною особою - підприємцем Назаренко Геннадієм Анатолійовичем (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №6/25 від 15.07.2025) від 31.10.2025 про оцінку вартості збитків, завданих ПП "Нормер" внаслідок втрати майна (товарно-матеріальних запасів) у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації (а саме у зв`язку зі здійсненням ракетної атаки 04.06.2024), суд вважає його належним та достовірним доказом на підтвердження дійсного розміру збитків на загальну суму 7 867 519,13грн, що еквівалентно 162 172,75 євро, завданих позивачу внаслідок протиправних дій відповідача.

З огляду на викладене, вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецтех нармер" щодо стягнення майнової шкоди (реальних збитків) є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами у розмірі 7 867 519,13грн, що еквівалентно 162 172,75 євро, яка і підлягає до примусового стягнення з відповідача.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд враховує таке.

Відповідно до частини четвертої ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед яких витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура (ст. 1312 Конституції України).

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Відповідно до статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ст. 126 ГПК України).

Практична реалізація принципу відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, у частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

- попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

- визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

- розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

02 січня 2026 року між Адвокатом Деркунським Костянтином Леонідовичем (адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спецтех нармер" (клієнт, позивач) укладено договір №02/01/2026 про надання правничої допомоги (а.с. 129-130 том 1).

За пунктом 1.1 договору адвокат, керуючись Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" бере на себе зобов`язання надавати клієнту правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а клієнт зобов`язаний оплатити правничу допомогу у порядку та строки обумовлені сторонами.

Адвокат відповідно до узгоджених сторонами доручень: бере на себе зобов`язання надати правничу допомогу із захисту прав та законних інтересів клієнта у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецтех нармер" до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про стягнення збитків, завданих пошкодженням належних на праві власності ТОВ "Спецтех нармер" занурювального дренажного насосу Grindex Matador H, інверторного джерела зварювального струму ССВА 270-П, занурювального шламового насосу TOYO DP60B, геотермального теплового насосу NIBE F1355-28, перетворювача частоти АТ24-90К-380-UH10 в комплекті з пультом Р24Е, обстрілом 04.06.2024 території м. Дніпро двома ракетами невстановленого типу (п. 1.2.1 договору).

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного

виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 2.1 договору).

У пункті 3.1 договору сторони погодили, що гонорар адвоката за надання правничої допомоги за цим договором є фіксованим га складає 30 000,00 гривень, який сплачуються клієнтом протягом 10 робочих днів з дати набрання законної сили рішенням у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецтех нармер" до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про стягнення збитків, завданих пошкодженням належних на праві власності ТОВ "Спецтех нармер" занурювального дренажного насосу Grindex Matador H, інверторного джерела зварювального струму ССВА 270-П, занурювального шламового насосу TOYO DP60B, геотермального теплового насосу NIBE F1355-28, перетворювача частоти АТ24-90К-380-UH10 в комплекті з пультом Р24Е, обстрілом 04.06.2024 території м. Дніпро двома ракетами невстановленого типу.

До гонорару адвоката за цим договором не включаються фактичні витрати, (транспортні, представницькі, витрати пов`язані з оплатою додаткових супутніх послуг необхідних для належного захисту прав клієнта) (п. 3.2 договору).

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками без зауважень та заперечень до нього.

07 січня 2026 року між Адвокатом Деркунським Костянтином Леонідовичем (адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спецтех нармер" (клієнт, позивач) складено та підписано Акт до договору про надання правничої допомоги від 02.01.2026 №02/01/2026 (а.с. 131 том 1).

Адвокатом надано, а клієнтом прийнято наступну правову (правничу) допомогу:

- вивчення, систематизація та узагальнення наданих клієнтом документів що

стосуються предмету спору, 6год;

- аналіз судової практики відносно питання захисту порушеного права клієнта, 10год;

- надання консультацій, розробка та узгодження правової позиції з клієнтом щодо обраного способу відновлення порушеного права та захисту законних інтересів, 1год;

- складання позову та подання до суду, 8год.

Розмір гонорару адвоката є фіксованим та складає 30 000,00 (тридцять тисяч) гривень (п. 2 акту).

Доказом повноважень адвоката на представництво інтересів позивача у справі є: договір №02/01/2026 про надання правничої допомоги від 02.01.2026 (а.с. 129-130 том1); ордер серії АЕ №1460932 від 07.01.2026 (а.с. 133 том 1). Статус адвоката Деркунського Костянтина Леонідовича підтверджується Свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю №2295 від 18.04.2011 (а.с. 132 том 1).

Позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 30 000,00грн.

За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI).

Адвокатський гонорар може існувати у двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (постанова Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ст.123 ГПК України).

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною першою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див. також, рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Частина четверта статті 126 ГПК України передбачає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За частиною п`ятою статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач заперечень щодо заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу не надав.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, що склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Отже, суд вправі покласти на сторону лише ті судові витрати, які є обґрунтованими, неминучими, співмірними та розумними (розумно необхідними).

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Господарський суд, розподіляючи витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецтех нармер", дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути не лише доведений, а документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Процесуальні документи, наявні у справі, а також участь у судових засіданнях 16.02.2026, 12.03.2026, 31.03.2026, підтверджують надання правової допомоги позивачу у цій справі адвокатом Деркунським Костянтином Леонідовичем.

Надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; предметом позову та значенням справи для сторони, господарський суд дійшов висновку, що загальна сума витрат на професійну правничу допомогу, яка є обґрунтованою у цій справі складає 30 000,00грн.

При цьому загальна сума витрат на адвокатські послуги, передбачена договором, складає 30 000,00грн, що не виходить за розумні межі визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Щодо розподілу витрат по сплаті судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України "Про судовий збір".

Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", п.8.23 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 916/228/22).

Ціна позову становить 7 867 519,13грн, отже, сума судового збору за подання даного позову через систему "Електронний суд" складала 94 410,23грн (7 867 519,13грн *1,5%* 0,8).

Відповідно до пункту 22 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору (ч. 2 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Відтак, беручи до уваги висновок суду про задоволення позовних вимог, стягненню з відповідача до Державного бюджету України підлягає судовий збір у сумі 94 410,23грн

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецтех нармер" до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про відшкодування збитків у розмірі 7 867 519,13грн, що еквівалентно 162 172,75 євро задовольнити повністю.

Стягнути з Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (вулиця Житня, будинок 14, місто Москва, Російська Федерація, 119991) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецтех нармер" (; вулиця Надії Алексєєнко, будинок 74, місто Дніпро, Дніпропетровська область, 49006) 7 867 519,13грн (сім мільйонів вісімсот шістдесят сім тисяч п`ятсот дев`ятнадцять гривень 13 копійок), що еквівалентно 162 172,75 євро (сто шістдесят дві тисячі сто сімдесят два євро 75 євроцентів) збитків від пошкодження майна, що належить на праві власності позивачу, внаслідок обстрілу території м. Дніпро збройними формуваннями Російської Федерації 04.06.2024 та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00грн (тридцять тисяч гривень 00коп.).

Стягнути з Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (вулиця Житня, будинок 14, місто Москва, Російська Федерація, 119991) в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 94 410,23грн (дев`яносто чотири тисячі чотириста десять гривень 23коп.).

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 07.04.2026.

Суддя Н.М. Євстигнеєва