ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2026 Справа № 917/1267/25

за позовною заявою Глобинської окружної прокуратури, вул. Центральна, 191, м. Глобине, Кременчуцький район, Полтавська область, 39000

в інтересах держави в особі позивача: Виконавчого комітету Новогалещинської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області, вул. Центральна, 95, сел. Нова Галещина, Кременчуцький район, Полтавська область, 39140

до відповідача Приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Альфатекс", бул. Автокразівський, 19, м. Кременчук, Полтавська область, 39600

про стягнення 597 600, 00 грн,

Суддя Тимощенко О.М.

Секретар судового засідання Сьомкіна А. В.

Представники учасників справи:

від прокуратури: Коваль Є. М.,

від позивача: не з`явився,

від відповідача: Дашко М. В.

26.06.2025 на адресу Господарського суду Полтавської області через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява Керівника Глобинської окружної прокуратури Лігоміна Ярослава Анатолійовича в інтересах держави - Виконавчого комітету Новогалещинської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області до ПП "Виробничо-комерційне підприємство "Альфатекс", в якій Прокурор просить стягнути з відповідача 597 600, 00 грн штрафу за прострочення поставки товару за Договором поставки від 12.07.2023 за №51 (вх.№ 1312/25).

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на порушення відповідачем своїх обов`язків за договором №51 від 12.07.2023 року в частині поставки товару в строк, що визначений правочином.

Ухвалою від 01.07.2025 суд залишив зазначену позовну заяву без руху, надавши позивачеві строк 7 днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання належним чином оформленої позовної заяви із зазначенням правильного найменування позивача та обґрунтуваннями, в тому числі в частині сформульованих позовних вимог.

07.07.2025 до суду через систему Електронний суд надійшла уточнена позовна заява, відповідно до якої прокурор усунув недоліки визначеним судом способом.

Ухвалою від 09.07.2025 судом прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 28.08.2025 року на 10:30 год. та встановлено сторонам строки для подачі заяв по суті справи.

07.08.2025 року до суду від представника відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи (вх. №10357).

Повноважні представники учасників справи в судове засідання 28.08.2025 року не з`явилися.

Ухвалою від 28.08.2025 року суд продовжив строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та відклав підготовче засідання на 23.09.2025 року на 10:30 год.

04.09.2025 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №11406).

09.09.2025 року до суду від прокуратури надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (вх. №11586).

Ухвалою від 23.09.2025 року суд відклав підготовче провадження на 23.10.2025 року на 14:00 год.

23.10.2025 року до суду від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи (вх. №13653).

Ухвалою від 23.10.2025 року суд відклав підготовче засідання на 13.11.2025 р. на 11:00 год.

13.11.2025 року до суду від представника відповідача надійшла заява про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (вх. №14634).

Ухвалою від 13.11.2025 року суд закрив підготовче провадження, призначив справу до судового розгляду по суті на 16.12.2025 року на 10:00 год., а також ухвалив судове засідання 16.12.2025 року та всі наступні судові засідання проводити в режимі відеоконференції (для представника відповідача - Дашко М. В.).

13.11.2025 року до суду від відповідача надійшла заява із проханням зменшити розмір неустойки на несвоєчасну поставку товару за спірним договором на 90% з огляду на наявність форс-мажорних обставин (вх. № 14613).

16.12.2025 року до суду від відповідача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи ордеру на представництво в суді (вх. №16292).

Ухвалою від 16.12.2025 року суд відклав судове засідання на 27.01.2026 р. на 11:30 год.

13.01.2026 року до суду від прокуратури надійшла заява із підтримкою позовних вимог (вх. №333).

У зв`язку зі збоєм в роботі підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСТІС 27.01.2026 року судове засідання не відбулося.

Ухвалою від 27.01.2026 року суд призначив справу до судового розгляду по суті на 05.03.2026 р. на 11 год. 30 хв.

Розпорядженням керівника апарату суду від 04.03.2026 року №23 на підставі п. 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи № 917/1267/25 у зв`язку зі звільненням судді з посади.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2026 року справу № 917/1267/25 розподілено судді Тимощенко О.М.

Ухвалою від 09.03.2026 року суд прийняв справу №917/1267/25 до свого провадження, призначив розгляд справи по суті в судове засідання на 02.04.2026 року та забезпечив проведення судового засідання для представника відповідача - Дашко М. В. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

В судовому засіданні 02.04.2026 року суд задовольнив клопотання відповідача про поновлення строку на подачу доказів (а. с. 122-124).

В судовому засіданні 02.04.2026 року прокурор підтримав позовні вимоги, відповідач заперечив проти їх задоволення та просив зменшити розмір штрафу на 90%, позивач не направив свого повноважного представника, хоча був належним чином повідомлений про час, день та місце судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а. с. 177).

В судовому засіданні 02.04.2026 року суд заслухав позиції сторін, дослідив матеріали справи, перейшов до судових дебатів та за результатами розгляду справи оголосив вступну та резолютивну частини рішення, повідомив коли буде складено повне рішення, роз`яснив порядок та строки оскарження рішення та набрання ним законної сили.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

В ході опрацювання веб-порталу публічних закупівель Прозоро щодо повноти та своєчасності поставки товарів, робіт, послуг, придбання яких здійснювалось за рахунок бюджетних коштів, Глобинською окружною прокуратурою було виявлено порушення вимог законодавства у сфері закупівлі товарів, робіт і послуг за державні кошти в частині недотримання умов договору поставки вантажної спеціалізованої техніки для потреб територіальної громади Новогалещинської селищної ради.

Судом встановлено, що 12.07.2023 року за результатами проведення процедури закупівлі за рахунок бюджетних коштів між Виконавчим комітетом Новогалещинської селищної ради в особі селищного голови (далі - позивач, замовник) та Приватним підприємством "Виробничо-комерційне підприємство "АЛЬФАТЕКС" (далі - відповідач, постачальник) було укладено договір поставки № 51 (далі - договір, а. с. 16).

Відповідно до умов укладеного договору:

- постачальник зобов`язується поставити і передати у власність замовнику автоцистерну для перевезення води: АТ-АЦХ-0402- на базі шасі DАYUN CGC1120 (далі - товар), а замовник зобов`язаний прийняти і оплатити товар на умовах цього договору (п. 1.1 договору);

- постачальник гарантує, що товар належить йому на праві власності, не є під заставою, не є під арештом, не є предметом позову третіх осіб, не є обтяжений будь-яким іншим чином (п. 1.2 договору);

- договірна ціна складає 2 988 000,00 грн (з ПДВ) (п. 2.1. договору);

- покупець оплачує поставлений постачальником товар протягом 10 (десяти) робочих днів з дати поставки та підписання сторонами акту приймання-передачі, який складається на підставі видаткової накладної (п. 2.2. договору);

- період здійснення поставки товару: з дати укладання договору до 01.09.2023 року (п. 4.1. договору);

- приймання-передача товару здійснюється сторонами відповідно до вимог чинних актів законодавства України, нормативних актів, рекомендацій виробника товару в частині, що регламентують умови передачі товару покупцю (п. 4.2. договору);

- сторони засвідчують факт поставки товару шляхом підписання Акту приймання-передачі товару (п. 4.3. договору);

- постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором (п.п. 6.3.1.договору);

- сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків за цим договором відповідно до норм чинного законодавства України (п. 7.1. договору);

- постачальник у випадку прострочення поставки або недопоставки товару у визначений згідно умов цього договору строк, сплачує покупцю штраф в розмірі 20% від вартості товару (п. 7.2. договору);

- сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим договором, якщо воно стало наслідком обставин непереборної сили, що виникли після укладення договору в результаті подій надзвичайного характеру, яким сторони не могли запобігти доступними їм способами (п. 7.4 договору);

- цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2023 року (п. 9.1. договору).

21.09.2023 на виконання умов укладеного договору сторонами підписано акт приймання-передачі транспортного засобу відповідно до якого постачальник (ПП "Виробничо-комерційне підприємство "АЛЬФАТЕКС") передав, а покупець (Виконавчий комітет Новогалещинської селищної ради) прийняв товар - автоцистерну для перевезення води: АТ-АЦХ-0402 на базі шасі DАYUN CGC1120 (а. с. 11).

Відповідно до акту приймання транспортного засобу серія КТЗ №900413/23/000050 датою виготовлення вантажного автомобіля АТ АЦХ-0402 на шасі DАYUN CGC1120, цистерна харчова є 04 вересня 2023 року (а. с. 12).

26.09.2024 покупцем на підставі рахунку від 21.09.2023 №380 (а. с. 20), накладної №412 від 21.09.2023 (а. с. 18) перераховано постачальнику кошти у сумі 2 988 000,00 грн на виконання умов спірного договору, що підтверджується платіжною інструкцією №1 від 26.09.2023 року та випискою із рахунку за 28.09.2023 р. (а. с. 13, 19).

Як стверджує прокурор, відповідач порушив умову договору щодо строку поставки товару - поставка товару здійснена 21.09.2023 року, тоді як відповідно до умов договору товар мав бути поставлений до 01.09.2023 року. Відповідачем, не надано жодних доказів на підтвердження наявності форс-мажорних обставин та причинно-наслідкового зв`язку з несвоєчасним виконанням зобов`язання. Водночас неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності.

У зв`язку із простроченням поставки товару прокурор нарахував відповідачу відповідно до п. 7.2 договору штраф у розмірі 20%, який становить 597 600,00 грн.

Отже, у зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань в частині поставки товару у визначений строк, прокурором був здійснений розрахунок штрафу у розмірі 20% вартості товару, щодо якого допущено прострочення, та заявлено вимоги про стягнення на користь Новогалещинської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області штрафу у розмірі 597 600,00 грн.

Відповідач проти позову заперечував, просив зменшити розмір штрафу на 90%, зокрема, з тих підстав:

- на адресу ПП "ВКП "Альфатекс" 10.10.2025 року (за вих. № 355/02-06) був направлений сертифікат Полтавської торгово-промислової палати № 5301-25-2033, який засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) щодо обов`язку ТОВ "ТД "Альфатекс" поставити в адресу ПП "ВКП "Альфатекс" товар автомобіль вантажний DAYUN CGC1120 шасі LG6ED5BH6PY990052 в кількості 1 (одна) штука за адресою: м. Кременчук, вул. Молодогвардійців, 40, за договором купівлі-продажу № 15/03 від 15.03.2015 року. Саме на підставі договору купівлі-продажу № 15/03 від 15.03.2015 року, укладеного між ТОВ "ТД "Альфатекс" та ПП "ВКП "Альфатекс", повинен був бути поставлений вчасно автомобіль вантажний DAYUNCGC1120 шасі LG6ED5BH6PY990052, на базі якого в подальшому мала бути виготовлена автоцистерна для перевезення води АТ АЦХ-0402 та поставлена вчасно згідно умов договору № 51 від 12.07.2023 року (що саме цей автомобіль - підтверджується актом приймання передачі транспортного засобу №900413/23/000050 від 20.09.2023 року, актом огляду реалізованого транспортного засобу №900413/23/000186 від 20.09.2023 року, сертифікатом відповідності від 05.09.2023 року);

- з врахуванням форс-мажорних обставин, підтверджених сертифікатом Полтавської торгово-промислової палати № 5301-25-2033, ТОВ "ТД "Альфатекс" зміг поставити в адресу ПП "ВКП "Альфатекс" автомобіль вантажний - шасі DAYUN CGC1120 шасі LG6ED5BH6PY990052 тільки 31.07.2023 року, що в подальшому призвело до порушення строків виготовлення ПП "ВКП "Альфатекс" спірного товару та подальшої його ставки в адресу Новогалещинської селищної рад Кременчуцького району Полтавської області.

З урахуванням зазначених заперечень відповідача, прокурор звернув увагу на наступне:

- відповідно до умов договору купівлі-продажу №15/03 від 15.03.2023 року, укладеного між відповідачем та ТОВ "ТД "Альфатекс", встановлено строк поставки товару - до 10.08.2023 року. З наданих відповідачем доказів вбачається, що автомобіль вантажний DAYUN CGC1120 шасі LG6ED5BH6PY990052 в кількості 1 (одна) штука за вищезазначеним договором був поставлений вчасно - 31.07.2023 року (відповідно до умов договору - до10.08.2023 року);

- договір №15/03 укладений 15.03.2023 року, а договір між ПП "ВКП "Альфатекс" та Виконавчим комітетом Новогалещинської селищної ради - 12.07.2023 року. Тобто станом на день укладення договору між учасниками справи, відповідач усвідомлено взяло на себе зобов`язання із поставки товару виконавчому комітету Новогалещинської селищної ради в строк до 01.09.2023 р., а також погодилось на умови договору (п. 7.2.), якими визначено штраф 20% від вартості товару у випадку прострочення поставки або недопоставки товару у визначений згідно умов цього договору строк, розраховуючи на поставку товару відповідно до умов договору №15/03 в строк до 10.08.2023. Таким чином посилання відповідача на форс-мажорні обставини у ТОВ "ТД "Альфатекс" ніяким чином не впливають на прострочення зобов`язання за договором між ПП "ВКП "Альфатекс" та Виконавчим комітетом Новогалещинської селищної ради;

- сертифікат Полтавської торгово-промислової палати №5301-25-2033 виданий ТОВ "ТД "Альфатекс", яке не є учасником договірних відносин відповідно договору поставки № 51 від 12.07.2023 р.;

- у сертифікаті Полтавської торгово-промислової палати №5301-25-2033 зазначено строк поставки за договором купівлі-продажу № 15/03 "до 10 липня 2023 року", в той час як відповідно вказаного договору № 15/03 у п. 4.1. строк поставки вказаний "до 10.08.2023".

При розгляді справи по суті суд приймає до уваги таке.

Згідно з п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України, прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до частин першої та третьої статті 41 Господарського процесуального кодексу України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи. У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

За змістом частини третьої та абзацу другого частини п`ятої статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Ч. 4 ст. 53 ГПК України унормовано, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом. (частина друга статті 131-1 Конституції України).

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

За змістом частин першої, третьої, четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень (абзац третій частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії (абзац четвертий частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Системний аналіз положень статті 53 Господарського процесуального кодексу України та статті 23 Закону "Про прокуратуру" свідчить про те, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення її інтересів, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах, а також у разі відсутності такого органу.

У розумінні положень статей 53, 73, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор в кожному конкретному випадку при зверненні до суду з позовом повинен:

- довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави, зазначити, в чому полягає порушення матеріальних або інших інтересів держави, необхідність їх захисту, навести та обґрунтувати підстави для здійснення представництва інтересів держави в суді,

- визначити орган, уповноважений державою на здійснення відповідних функції у спірних правовідносинах, навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду,

- надати належні та допустимі докази здійснення прокурором повідомлення на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені, а також надати докази того, що суб`єкт владних повноважень не здійснює або здійснює неналежним чином захист інтересів держави.

У судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (пункт 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц).

Як вбачається із матеріалів справи предметом спору у цій справі є стягнення 597 600,00 грн коштів, які є коштами місцевого бюджету - Новогалещинської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області та належать територіальній громаді селища.

Обґрунтовуючи наявність порушення інтересів держави та підстав для їх представництва прокурором, останній вказав на те, що кошти, які підлягають до стягнення, є коштами територіальної громади, управління та контроль за використанням яких покладено безпосередньо на Виконавчий комітет Новогалещинської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області - орган, уповноважений державою здійснювати захист порушених інтересів відповідної територіальної громади, які є складовою частиною інтересів держави.

Керівник Глобинської окружної прокуратури, звертаючись в інтересах держави до господарського суду із зазначеним позовом визначив позивачем саме виконавчий комітет Новогалещинської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області і просить стягнути спірну суму саме на користь останнього.

В Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування (стаття 7 Конституції України).

Відповідно до статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

За змістом частини першої статті 10 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з пунктами 23, 25, 27 частини першої статті 26 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" до виключної компетенції селищних рад належить вирішення питань щодо розгляду прогнозу місцевого бюджету, затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього; затвердження звіту про виконання відповідного бюджету; утворення цільових фондів, затвердження положень про ці фонди; прийняття рішень щодо передачі коштів з відповідного місцевого бюджету.

Згідно з частинами першою, четвертою та п`ятою статті 61 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування в селах, селищах, містах, районах у містах (у разі їх створення) самостійно складають та схвалюють прогнози відповідних місцевих бюджетів, розробляють, затверджують і виконують відповідні місцеві бюджети згідно з Бюджетним кодексом України.

Самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі законом загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону.

Втручання державних органів у процес складання, затвердження і виконання місцевих бюджетів не допускається, за винятком випадків, передбачених цим та іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські, районні в містах (у разі їх створення) ради та їх виконавчі органи самостійно розпоряджаються коштами відповідних місцевих бюджетів, визначають напрями їх використання.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 05.12.2019 у справі №461/10922/15-а: "У системі органів місцевого самоврядування України має місце певна субординація її елементів - територіальної громади, ради, її виконавчих органів із збереженням відповідного розмежування їх прав і повноважень… Територіальна громада є основним носієм функцій і повноважень місцевого самоврядування. Сільські, селищні, міські ради … є органами місцевого самоврядування, які представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування."

Сільські, селищні, міські ради мають свої виконавчі органи, які їм підзвітні та підконтрольні. Виконавчий комітет Новогалещинської селищної ради - представницький орган місцевого самоврядування, який наділений правом представляти інтереси територіальної громади та здійснювати в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування.

Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності, належного виконання передбачених законом повноважень.

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні № 3-рп/99 від 08 квітня 1999 року поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади (пункти 4, 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 3-рп/99 від 08 квітня 1999 року).

Крім того, суд зазначає про те, що можливість звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування, до компетенції якого належать повноваження щодо захисту прав та інтересів територіальної громади та який не перебуває у договірних відносинах з відповідачем, можливість стягнення на користь цього органу заявлених до стягнення грошових коштів, підтверджена висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 серпня 2024 року у справі № 918/1188/23.

(Аналогічна позиція відображена у постанові Верховного Суду від 20.02.2025 року по справі №910/16372/21).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №826/13768/16, від 05.09.2020 у справі №9901/511/19, від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, 06.07.2021 у справі №911/2169/20, 21.06.2023 у справі №905/1907/21).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.01.2023 у справі №488/2807/17 виснувала, що бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для їхнього захисту, але не подав відповідний позов у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду, повинен обґрунтувати бездіяльність компетентного органу. Для встановлення того, які дії вчинить останній, прокурор до нього звертається до подання позову у порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", фактично надаючи цьому органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом перевірки виявлених прокурором фактів порушення законодавства, а також вчинення дій для виправлення цих порушень, зокрема, подання позову чи повідомлення прокурора про відсутність порушень, які вимагають звернення до суду. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або мало стати відомо про можливе порушення інтересів держави, є бездіяльністю відповідного органу.

Прокурору достатньо дотримати порядку, передбаченого статтею 23 ЗУ "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва у позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі нема, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18).

Сам факт незвернення до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави, свідчить про те, що вказаний орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави у цій сфері та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №903/129/18).

Правовий висновок про те, що прокурор уповноважений звертатися до суду для захисту інтересів держави в суді в особі органу, до компетенції якого належить захист інтересів держави у відповідній сфері, у разі невиконання або неналежного виконання цим органом своїх повноважень, у тому числі з огляду на відсутність бюджетних асигнувань на сплату судового збору, міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 та Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №910/11956/20.

Аналіз наведених вище правових норм свідчить, що у даному випадку особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, які є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів місцевого бюджету, є Виконавчий комітет Новогалещинської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області.

Невжиття компетентним органом ефективних заходів, спрямованих на захист інтересів держави, зокрема після отримання повідомлення прокуратури, та відсутність намірів самостійного звернення до суду свідчать про його бездіяльність.

Враховуючи викладене, суд вважає, що прокурор, дотримавшись вимог ст.53 ГПК України та ст.23 Закону України "Про прокуратуру", правомірно та обґрунтовано звернувся до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Новогалещинської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області (а. с. 9, 10).

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Укладений сторонами Договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як з`ясовано судом, відповідно до умов спірного договору період здійснення поставки товару: з дати укладання договору до 01.09.2023 року.

При цьому відповідно до акт приймання-передачі 21.09.2023 року постачальник (ПП "Виробничо-комерційне підприємство "АЛЬФАТЕКС") передав, а покупець (Виконавчий комітет Новогалещинської селищної ради) прийняв товар - автоцистерну для перевезення води: АТ-АЦХ-0402 на базі шасі DАYUN CGC1120 (а. с. 11).

З урахуванням терміну необхідності поставки товару та фактичного виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару, судом з`ясовано, що відповідачем було допущено прострочення виконання зобов`язання.

За змістом статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі статей 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

За приписами частини 1 статті 230 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з п. 7.2. спірного договору, постачальник у випадку прострочення поставки або недопоставки товару у визначений згідно умов цього договору строк, сплачує покупцю штраф в розмірі 20% від вартості товару.

У зв`язку із простроченням поставки товару прокурор нарахував відповідачу штраф у розмірі 20% від вартості товару, щодо якого допущено прострочення, на суму 597 600,00 грн.

Перевіривши наданий прокурором розрахунок штрафу, суд зазначає, що він є арифметично вірним, відповідає положенню чинного законодавства та умовам договору, а тому вимога про стягнення 20% штрафу в розмірі 597 600,00 грн є обґрунтованою.

Оцінюючи заперечення відповідача стосовно того, що порушення зобов`язання за договором було наслідком настання форс-мажорних обставин, суд зазначає таке.

За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (частина 1 статті 617 Цивільного кодексу України).

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (пункт 38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

Разом з тим, форс-мажор є окремою, самостійною обставиною, яка звільняє від відповідальності за порушення договірних зобов`язань, яка характеризується тим, що обставини форс-мажору повинні виникнути після укладення договору, неможливість виконання зобов`язання повинна бути у період існування таких обставин і такі обставини повинні бути зазначені в договорі.

Форс-мажорними обставинами (обставина ми непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами (частина 2 статті 14-1 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні").

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність (постанови Верховного Суду від 16.07.2019 у справі №917/1053/18, від 30.11.2021 у справі №913/785/17, від 25.01.2022 в справі №904/3886/21, від 30.05.2022 у справі №922/2475/21, від 31.08.2022 у справі №910/15264/21).

У постанові від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 Верховний Суд зазначив, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

У постанові від 25.01.2022 у справі №904/3886/21 Верховний Суд щодо застосування статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" зазначив, що:

- ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності;

- форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом;

- наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" шляхом видачі сертифіката.

Відповідно до абзацу 3 частини третьої статті 14 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислова палата засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Згідно з частиною першою статті 14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної ТПП. Водночас сертифікат Торгово-промислової палати України не є єдиним доказом існування форс-мажорних обставин; обставина форс-мажору має оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку (постанови Верховного Суду від 07.06.2023 у справі №912/750/22, від 07.06.2023 у справі №906/540/22, від 15.06.2023 у справі №910/8580/22, від 29.06.2023 у справі №922/999/22 та від 13.12.2023 у справі №922/193/23).

У пунктах 75-77 постанови від 19.08.2022 у справі №908/2287/17 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду виснувала таке: "Тобто сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати. Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних. Звідси Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначає, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №926/2343/16, від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі №905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу".

У постанові від 23.03.2023 у справі №920/505/22 Верховний Суд зазначив, що судам необхідно встановити, зокрема, чи дотримався відповідач порядку повідомлення позивача про існування форс-мажорних обставин, а також встановити наслідки такого повідомлення/неповідомлення; у випадку встановлення несвоєчасного повідомлення/неповідомлення з`ясувати чи існували об`єктивні перешкоди щодо здійснення такого повідомлення та чи були вони безпосереднім наслідком дії форс - мажорних обставин.

Відповідно до п. 7.4 договору, сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим договором, якщо воно стало наслідком обставин непереборної сили, що виникли після укладення договору в результаті подій надзвичайного характеру, яким сторони не могли запобігти доступними їм способами.

Обґрунтовуючи наявність підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання з поставки відповідач посилався на те, що на підставі договору купівлі-продажу № 15/03 від 15.03.2015 року ТОВ "ТД "Альфатекс" повинен був бути поставлений ПП "ВКП "Альфатекс" вчасно автомобіль вантажний DAYUNCGC1120 шасі LG6ED5BH6PY990052, на базі якого в подальшому мала бути виготовлена автоцистерна для перевезення води АТ АЦХ-0402 та поставлена вчасно згідно умов договору № 51 від 12.07.2023 року. Однак, з врахуванням форс-мажорних обставин, зазначених у сертифікаті Полтавської торгово-промислової палати № 5301-25-2033, ТОВ "ТД "Альфатекс" зміг поставити в адресу ПП "ВКП "Альфатекс" автомобіль вантажний - шасі DAYUN CGC1120 шасі LG6ED5BH6PY990052 тільки 31.07.2023 року, що в подальшому призвело до порушення строків виготовлення ПП "ВКП "Альфатекс" спірного товару та подальшої його ставки в адресу Новогалещинської селищної рад Кременчуцького району Полтавської області.

При цьому суд зазначає, що наданий відповідачем сертифікат Полтавської торгово-промислової палати № 5301-25-2033 був виданий не відповідачу, а Товариству з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "АЛЬФАТЕКС" (код ЄДРПОУ - 42775998) щодо обов`язку (зобов`язання) - поставити товар - автомобіль вантажний - шасі DAYUN CGC1120 в кількості 1 (одна) штука за адресою: м. Кременчук, вул. Молодогвардійців, 40, у термін: до 10 липня 2023 року за договором купівлі-продажу №15/03 від 15.03.2023 року, укладеним з ПП "ВКП "Альфатекс".

Даним сертифікатом засвідчено форс - мажорні обставини (обставини непереборної сили) - призупинення виробництва у зв`язку з пандемією COVID-19, спричинену коронавірусом SARCoV-2 відповідно до сертифіката №283701В2/002914 від 01.04.2023 року, виданого Радою Китаю з розвитку міжнародної торгівлі палати Китаю відповідно до Повідомлення головного офісу Народного уряду провінції Шеньсі про відкладення роботи компанії CHENGDU DAYUN AUTOMOBILE CO.LTD на адміністративній території провінції Шеньсі.

Відповідно до наданого відповідачем сертифікату, період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили):

- дата настання: 01 квітня 2023 року;

- дата закінчення: 22 квітня 2023 року.

Суд до означених вище обставин ставиться критично, оскільки фактично відповідачем не враховано, що частина 1 статті 617 Цивільного кодексу України унормовано, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Тобто, чинним законодавством чітко визначено перелік обставин, які не можна вважати такими, що є підставою для звільнення від відповідальності. До таких обставин віднесено, зокрема, і недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника.

Отже, у даному випадку, не поставка своєчасно, як зазначає відповідач, контрагентами відповідача товару, не може слугувати підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення строків поставки товару за договором №51 від 12.07.2023 року.

При цьому суд звертає увагу, що:

- сертифікат Полтавської торгово-промислової палати № 5301-25-2033 був наданий не відповідачу, а Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "АЛЬФАТЕКС" (), яке не є учасником договірних відносин відповідно договору поставки № 51 від 12.07.2023 р.;

- у сертифікаті зазначено період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): "дата настання: 01 квітня 2023 року; дата закінчення: 22 квітня 2023 року", тоді як спірний договір №51 був укладений аж 12.07.2023 року. Тобто зазначені форс-мажорні обставини перестали існувати задовго до укладення спірного договору;

- ТОВ "ТД "Альфатекс" (контрагент відповідача) здійснив поставку товару у строк, передбачений умовами договору купівлі-продажу №15/03 від 15.03.2023 року (до 10.08.2023 р.) - 31.07.2023 року;

- ПП "Виробничо-комерційне підприємство "АЛЬФАТЕКС" усвідомлено взяло на себе зобов`язання із поставки товару виконавчому комітету Новогалещинської селищної ради в строк до 01.09.2023 р., а також погодилось на умови договору (п. 7.2.), якими визначено штраф 20% від вартості товару у випадку прострочення поставки або недопоставки товару у визначений згідно умов цього договору строк, розраховуючи на поставку товару відповідно до умов договору №15/03 в строк до 10.08.2023 р. (тоді як товар було поставлено навіть раніше - 31.07.2023 р.).

Також суд зазначає, що ризик - є однією із ознак підприємництва (згідно ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку). Більш того, принцип комерційного розрахунку та власного комерційного ризику є одним із принципів господарської діяльності (ст. 44 ГК України). Отже складнощі, які виникли у відповідача із виконанням спірного договору охоплюються його (відповідача) підприємницьким ризиком. Тому, у суду немає правових підстав перекладати комерційний ризик відповідача на позивача, шляхом звільнення позивача від виконання прийнятих на себе обов`язків за договором.

З системного аналізу викладеного слідує, що відповідачем належними та допустимими доказами не доведено наявності підстав для звільнення від відповідальності за порушення строків поставки товару за договором №51 від 12.07.2023 року.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини Серявін та інші проти України вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п. 29). Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

На підставі викладеного, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог керівника Глобинської окружної прокуратури в інтересах держави - Виконавчого комітету Новогалещинської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області та стягнення з ПП "Виробничо-комерційне підприємство "Альфатекс" на користь позивача 597 600,00 грн штрафу за порушення умови спірного договору щодо строку поставки товару.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, прокурор при зверненні до суду з позовною заявою (ціна позову 597 600,00 грн) мав був сплатити судовий збір у розмірі 7 171,20 грн (з урахуванням коефіцієнту 0,8).

Платіжною інструкцією №2473 від 20.06.2025 року на суму 8 964,00 грн прокурором було підтверджено оплату судового збору за подання позовної заяви (а. с. 8).

Випискою від 20.06.2025 року підтверджено зарахування судового збору у розмірі 8 964,00 грн до спеціального фонду державного бюджету України (а. с.30).

Отже, прокурором було внесено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом (1 792,80 грн).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись статтями 129, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Альфатекс" (бул. Автокразівський, 19, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ідентифікаційний ) на користь Виконавчого комітету Новогалещинської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області (вул. Центральна, 95, сел. Нова Галещина, Кременчуцький район, Полтавська область, 39140, ідентифікаційний ) штраф у розмірі 597 600,00 грн.

3. Стягнути з Приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Альфатекс" (бул. Автокразівський, 19, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ідентифікаційний ) на користь Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, 13/15, м. Київ, 01011, , р/р UA000164, ДКСУ м. Київ) судовий збір у розмірі 7 171,20 грн судового збору.

Видати накази із набранням цим рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 07.04.2026 року.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О. М. Тимощенко