За заявами Товариства з обмеженою відповідальністю "БГС Рейл" м. Києва, Товариства з обмеженою відповідальністю "Девкаліон ЛТД" м. Києва
про ухвалення додаткового рішення
у справі за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" м. Києва
до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіаам фінансовий лізинг Україна" м. Києва, 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "БГС Рейл" м. Києва, 3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Девкаліон ЛТД" м. Києва
третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю Ізі Рейлвей Солюшнз м. Києва про відшкодування збитків, ціна позову 7500853,80 грн.
Суддя Паламар П.І.
Без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
у вересні 2025 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулося в суд з указаним позовом.
Відповідачі 2., 3. до початку розгляду справи по суті заявили про розподіл судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У березні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю "БГС Рейл", Товариство з обмеженою відповідальністю "Девкаліон ЛТД" звернулися в суд із заявами про ухвалення додаткового рішення.
Посилаючись на приписи ч. 8 ст. 129 ГПК України, відповідач 2. просив покласти на позивача 450000 грн. витрат на правову допомогу.
Також вказував, що Акціонерне товариство "Українська залізниця" є стратегічно важливим підприємством для економіки та безпеки держави, що виконує критично важливі функції із забезпечення обороноздатності країни. Просив врахувати, що Акціонерне товариство "Українська залізниця" знаходиться у вкрай незадовільному матеріальному становищі.
Розглянувши наявні матеріали справи, суд вважає, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю "БГС Рейл" підлягає частковому задоволенню, заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Девкаліон ЛТД" підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Рішенням господарського суду міста Києва № 910/11602/25 від 10 березня 2026 р. позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "БГС Рейл" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" 850793,90 грн. збитків, 12761,91 грн. витрат по оплаті судового збору, з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіаам фінансовий лізинг Україна" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" 6650059,90 грн. збитків, 99750,90 грн. витрат по оплаті судового збору. У позові в іншій частині відмовлено.

Таким чином, позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "БГС Рейл" задоволено частково 11,34% від розміру заявлених вимог, у позові до Товариства з обмеженою відповідальністю "Девкаліон ЛТД" відмовлено повністю.

Порядок розподілу судових витрат визначений ч.ч. 1, 4 ст. 129 ГПК України.

Згідно з п.п. 2, 3 ч. 4 тієї ж статті інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в т.ч. впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Враховуючи вищевказані норми законодавства, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Така ж правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду № 905/1795/18 від 7 листопада 2019 р.

Також у додатковій постанові № 755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 р. Верховний Суд звернув увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та доводів сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі "Двойних проти України", від 10 грудня 2009 р. у справі "Гімайдуліна і інші проти України", від 23 січня 2014 р. у справі "East/West Alliance Limited проти України", від 26 лютого 2015 р. у справі "Баришевський проти України" зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У попередньому (орієнтовному) розрахунку судових витрат відповідач 2. зазначив очікуваним понести витрати на правничу допомогу в розмірі орієнтовно 600000 грн.

У заяві про розподіл судових витрат відповідач 2. просить здійснити розподіл судових витрат на загальну суму 450000 грн.

Такий розмір є істотно (неспівмірно) нижчим від заявленого в попередньому (орієнтовному) розрахунку.

Згідно ч. 7 ст. 129 ГПК України якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно нижчою від суми, заявленої в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.

З аналізу вказаних положень ст. 129 ГПК України вбачається, що заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку сума судових витрат до відшкодування має декларативний характер та в разі заявлення до відшкодування, суми, яка істотно перевищує суму (або є неспівмірно нижчою) заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити у відшкодуванні таких витрат, якщо сторона не доведе поважні причини перевищення (зменшення).

Тобто суд презюмує правомірність заявленої в попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, а необґрунтована зміна розміру (збільшення/зменшення) такої суми та недобросовісна поведінка сторони може мати наслідком відмову у відшкодуванні таких витрат.

Заявлений в попередньому (орієнтовному) розрахунку розмір суми судових витрат не повинен бути свого роду маніпуляцією та будь-яким чином впливати на дії іншої сторони (зокрема у випадку коли однією стороною навмисно завищується орієнтовний розмір судових витрат для того щоб інша сторона не була зацікавлена в подальшому розгляді справи).

Відшкодування витрат учасника справи на правову допомогу не є інститутом покарання чи вжиття будь-яких заходів впливу на учасника cправи, оскільки дійсною метою відшкодування судових витрат є компенсація витрат, понесених у зв`язку з розглядом певної справи, які в свою чергу мають відповідати таким критеріям визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

З матеріалів справи слідує, що позивач заявив вимогу про солідарний обов`язок відповідачів. При цьому, судом встановлено, що зобов`язання не є солідарним, застосовано часткову відповідальність.

За наведених обставин часткового задоволення позову до відповідача 2., ураховуючи обсяг наданих адвокатом послуг відповідачу 2. (написання відзиву на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив, клопотання про долучення доказів, додаткові пояснення, участі адвоката у шести судових засіданнях), беручи до уваги характер спору, складність справи та розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу, поведінку цього відповідача у зв`язку з формуванням розміру цих витрат, суд вважає, що витрати відповідача 2. по їх оплаті підлягають відшкодуванню за рахунок позивача в розмірі 60000 грн.

Щодо розміру витрат іншого відповідача.

Враховуючи, що у позові до Товариства з обмеженою відповідальністю "Девкаліон ЛТД" відмовлено, а також з урахуванням обсягу наданих адвокатом вказаного відповідача послуг (написання відзиву на позовну заяву, клопотання про долучення доказів, додаткових пояснень, ознайомлення з матеріалами справи, участі адвоката у шести судових засіданнях) беручи до уваги характер спору, складність справи та розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що витрати відповідача 3. по їх оплаті підлягають відшкодуванню за рахунок позивача в заявленому розмірі 57961,15 грн.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 241, 244 ГПК України,

В И Р І Ш И В :

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "БГС Рейл" м. Києва про прийняття додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця. 5, код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БГС Рейл" (01032, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, 33Б, нежитлове приміщення 38, код 30944148) 60000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

У заяві в іншій частині відмовити.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Девкаліон ЛТД" м. Києва про прийняття додаткового рішення задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця. 5, код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Девкаліон ЛТД" (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 18/7-В, код 41858926) 57961,15 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Додаткове рішення набирає законної сили та підлягає оскарженню у строк і порядку, визначені ст. 241 та розділом ІV ГПК України.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар