УХВАЛА

08 квітня 2026 року

м. Київ

cправа № 908/450/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Рогач Л. І. - головуючої, Краснова Є. В., Мачульського Г. М.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "7 Днів Запоріжжя"

на рішення Господарського суду Запорізької області від 13.05.2025 та

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.12.2025

у справі за позовом заступника керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "7 Днів Запоріжжя"

про стягнення 3 126 737,32 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області (далі - Прокурор) звернувся до суду в інтересах держави в особі Запорізької міської ради (далі - позивач, Запорізька міська рада) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "7 Днів Запоріжжя" (далі - ТОВ "7 Днів Запоріжжя", відповідач, скаржник) про стягнення 3 126 737,32 грн доходу, отриманого від безпідставно набутого майна.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач без належних правових підстав користувався земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, та безпідставно зберіг кошти орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою.

Господарський суд Запорізької області рішенням від 13.05.2025, залишеним без змін Центральним апеляційним господарським судом у постанові від 17.12.2025, позов задовольнив повністю. Стягнув з ТОВ "7 Днів Запоріжжя" на користь Запорізької міської ради дохід, отриманий від безпідставно набутого майна за період з 01.01.2023 по 31.07.2024 в розмірі 3 126 737,32 грн, також стягнув з відповідача на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя кошти, витрачені на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави у розмірі 37 520,85 грн.

Щодо підстав для звернення до суду Прокурора з позовом суд першої інстанції вказав, що таке звернення у цій справі зумовлено необхідністю усунення порушення законодавства щодо ненадходження до бюджету коштів орендної плати за землю та дотримання встановлених Конституцією України принципів верховенства права та законності, а також задоволення суспільної потреби у дотриманні вимог чинного законодавства під час наповнення місцевого бюджету.

Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, суди вказали, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

Суди вказали, що виконавчий комітет Запорізької міської ради листом від 13.01.2025 № 21230/03.3-20/03, №27761/03.3-20/03 повідомив прокуратуру (Вознесенівську окружну прокуратуру міста Запоріжжя), що Департамент правового забезпечення Запорізької міської ради не вживав заходів претензійно-правового характеру щодо стягнення з ТОВ "7 Днів Запоріжжя" недоотриманого доходу за фактичне використання земельної ділянки з кадастровим номером :05:008:0047 без оформлення правовстановлюючого документа на землю за період з 01.01.2023 по 31.07.2024.

З огляду на вказане суди першої та апеляційної інстанції встановили, що Прокурор довів наявність підстав для представництва інтересів держави в суді у цій справі та виконав приписи статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Водночас суд апеляційної інстанції відхилив посилання відповідача на рішення Конституційного Суду України від 03.12.2025 № 6-р(ІІ)/2025 з підстав того, що згідно з абзацами 3, 4 резолютивної частини цього рішення окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність із 01.01.2027. Рішення Конституційного Суду України не поширюється на правовідносини щодо представництва прокурором інтересів держави в суді, які виникли під час чинності окремих приписів абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII зі змінами, визнаних неконституційними, та продовжують існувати після втрати ними чинності.

Щодо суті спору суди вказали, що з моменту набуття у власність нерухомого майна, яке розташоване на спірній земельній ділянці з кадастровим номером :05:008:0047, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 202, у відповідача виник обов`язок укласти договір оренди спірної земельної ділянки та зареєструвати на підставі нього право оренди землі, оскільки на цій земельній ділянці розташований належний відповідачу на праві власності об`єкт нерухомості.

Судом першої інстанції встановлено, що договір оренди землі між позивачем та відповідачем не укладався.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції вказала, що ТОВ "7 Днів Запоріжжя", не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшило вартість власного майна, а Запорізька міська рада втратила належне їй майно (кошти від орендної плати), на отримання яких позивач цілком підставно очікував.

ТОВ "7 Днів Запоріжжя" через підсистему "Електронний суд" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Запорізької області від 13.05.2025 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.12.2025, в якій просить, зокрема, зупинити виконання рішення суду першої інстанції, оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: Рогач Л. І. - головуюча, Краснов Є. В., Мачульський Г. М.

Верховний Суд ухвалою від 05.02.2026 вказану касаційну скаргу ТОВ "7 Днів Запоріжжя" залишив без руху, встановив строк для усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали шляхом належного обґрунтування наявності виключного випадку, передбаченого пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, як підстави касаційного оскарження судових рішень у цій справі, та надання документа, що підтверджує сплату (доплату) судового збору у розмірі 15 007,70 грн за подання касаційної скарги.

До Верховного Суду через підсистему "Електронний суд" від скаржника надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано документ про сплату (доплату) судового збору у розмірі 15 007,70 грн та наведено додаткові обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України.

Перевіривши касаційну скаргу (з урахуванням усунення недоліків), колегія суддів вирішила, що її подано з дотриманням вимог статей 287- 291 ГПК України.

Відповідно до частини четвертої статті 294 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначається підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

Згідно з частиною другою статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Скаржник у касаційній скарзі вказує, що звертається до Верховного Суду з касаційною скаргою з підстав, визначених у частині другій статті 287 ГПК України у випадках, передбачених пунктами 1, 3 цієї частини статті та вказує на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Відповідач вважає, що суд апеляційної інстанції під час ухвалення оскаржуваної постанови застосував норми пункту 3 частини першої статті 1311 Конституції України, та абзацу 1 частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" без урахування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, які викладено у постановах від 29.09.2025 у справі № 44/258-б (910/15426/20), 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17, а також у постановах від 23.10.2018 у справі № 926/03/18, від 23.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 06.02.2019 у справі № 927/246/18, а мотивів відступу від них не наведено.

Водночас, на думку скаржника, не можна вважати, що суд апеляційної інстанції застосував висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, належним чином з огляду на те, що судом апеляційної інстанції (як і судом першої інстанції) не надано жодної оцінки критерію розумності строку незвернення Запорізької міської ради до суду.

Щодо обґрунтування наявності виключного випадку, передбаченого пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, для оскарження судових рішень скаржник вказує, що саме у зв`язку із прийняттям Конституційним Судом України рішення від 03.12.2025 № 6-р(ІІ)/2025 виникла виключна правова проблема щодо застосування окремих приписів абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Виключність випадку для формування правового висновку з боку Верховного Суду, на думку ТОВ "7 Днів Запоріжжя", полягає саме у тому, що Конституційний Суд України у резолютивній частині наведеного рішення вказав, що окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII зі змінами, хоча й визнані неконституційними, проте втрачають чинність із 01.01.2027.

На думку скаржника, Верховний Суд має сформувати правову позицію стосовно того, як має бути застосована норма права, яка фактично є неконституційною, і була такою весь час її існування в Законі, однак втрата чинності якої відстрочена до 01.01.2027. Верховний Суд має усунути правову невизначеність, яка виникла через прийняття Конституційним Судом України рішення про неконституційність норми щодо представництва прокуратури, яка втратить чинність тільки 01.01.2027.

Враховуючи доводи касаційної скарги (з урахуванням усунення недоліків), колегія суддів дійшла висновку, що матеріали скарги є достатніми для відкриття касаційного провадження за наявності випадків касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України.

За змістом статті 295 ГПК України учасники справи мають право подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження. Оскільки подання відзиву на касаційну скаргу в письмовій формі є правом учасників справи, то у разі реалізації такого права суд касаційної інстанції встановлює відповідний строк для подання зазначеного відзиву.

Щодо клопотання про зупинення виконання рішення суду

У касаційній скарзі ТОВ "7 Днів Запоріжжя" просить зупинити виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 13.05.2025 у справі до його перегляду Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду з огляду, зокрема, на те, що стягнення в примусовому порядку з відповідача до моменту перегляду судом касаційної інстанції оскаржуваних рішення та постанови призведуть до арешту рахунків та негативних наслідків для діяльності ТОВ "7 Днів Запоріжжя", а у випадку задоволення касаційної скарги відповідачу доведеться витрачати додатковий час та ресурси для повернення стягнутих грошових коштів, що також негативно вплине на становище відповідача.

Верховний Суд зазначає, що частиною першою статті 332 ГПК визначено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Клопотання (заява) про зупинення виконання (дії) судових рішень має бути мотивованим, містити підстави для зупинення дії судового рішення, підтверджені належними доказами. У клопотанні (заяві) заявник повинен навести обґрунтування його вимог та довести, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для відновлення порушених прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, або буде неможливим поворот виконання судових рішень у разі, якщо вони будуть скасовані.

Вирішуючи питання про зупинення виконання (дії) судового рішення, суд враховує необхідність у цьому, зокрема, у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, необхідності забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, а також осіб, які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки тощо.

Метою зупинення виконання судових рішень або зупинення їх дії є запобігання невідворотним негативним наслідкам, які можуть виникнути з огляду на виконання судового рішення, що набрало законної сили, у випадку його скасування судом касаційної інстанції.

Крім того, слід зазначити, що виконання зупиняється, якщо це утруднить чи зробить неможливим поворот виконання судового рішення. Однією із таких підстав може бути наявність триваючого виконавчого провадження. Однак і ця обставина не є безумовною підставою для зупинення виконання оскарженого рішення суду.

Натомість сама лише незгода скаржника з судовими рішеннями не є автоматичною підставою для зупинення виконання або зупинення дії судових рішень, а касаційний суд не може ставити під сумнів законність судових рішень тільки через те, що скаржник вважає їх незаконними.

Набрання судовими рішеннями чинності і, як наслідок, їх виконання чи дія, є законодавчо передбаченими стадіями судового процесу, а тому таке виконання та дія судового рішення саме по собі не є безумовною підставою, з якою закон пов`язує можливість (необхідність) зупинення виконання або зупинення дії судового рішення.

Касаційний суд не може ставити під сумнів законність судових рішень судів попередніх інстанцій на стадії вирішення питання про відкриття касаційного провадження тільки через те, що такі судові рішення оскаржено і скаржник вважає їх незаконними. При цьому судове рішення, яким є і ухвала про зупинення виконання оскаржуваних рішень до закінчення їх перегляду в касаційному порядку, не може ґрунтуватись на припущеннях.

Колегія суддів розглянула доводи, наведені на обґрунтування необхідності зупинення виконання оскаржуваного рішення суду першої інстанції, залишеного без змін постановою суду апеляційної інстанції, і вважає їх непереконливими, оскільки у такому випадку, зокрема, не буде дотримано забезпечення збалансованості інтересів сторін та одного з основних принципів господарського судочинства, встановлених частиною третьою статті 2 ГПК України основних - обов`язковості судового рішення.

Керуючись статтями 234, 235, 287- 291, 294, 295, 332 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відкрити касаційне провадження у справі № 908/450/25 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "7 Днів Запоріжжя" на рішення Господарського суду Запорізької області від 13.05.2025 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.12.2025 і здійснити перегляд оскаржуваних судових рішень у відкритому судовому засіданні 27 травня 2026 року о 12:30 у приміщенні Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6, в залі судових засідань № 10 (кабінет № 332).

2. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "7 Днів Запоріжжя" у задоволенні клопотання про зупинення виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 13.05.2025 у справі № 908/450/25.

3. Учасники справи мають право подати до Верховного Суду відзиви на касаційну скаргу до 30 квітня 2026 року, відсутність яких не перешкоджатиме здійсненню касаційного перегляду.

4. Інформацію щодо розгляду справи можна отримати на сторінці суду на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі "Інтернет" за вебадресою: http://supreme.court.gov.ua.

5. Довести до відома учасників справи, що їхня явка в судове засідання є необов`язковою. Верховний Суд також роз`яснює про право сторін подати заяви про розгляд справи за їх відсутності, а також про їхнє право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у порядку статті 197 Господарського процесуального кодексу України.

6. Витребувати з Господарського суду Запорізької області/Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 908/450/25.

7. Копію ухвали надіслати до Господарського суду Запорізької області та Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуюча Л. Рогач

Судді Є. Краснов

Г. Мачульський