ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про зупинення провадження у справі

"17" березня 2026 р. Справа № 914/3041/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Демидової А.М.

суддів: Євсікова О.О.

Ходаківської І.П.

за участю секретаря судового засідання: Мельничука О.С.

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Вальчук М.

від третьої особи-1: не з`явився

від третьої особи-2: не з`явився

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Бабако"

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 (повний текст рішення складено 19.11.2025) (суддя Чебикіна С.О.)

у справі № 914/3041/24 Господарського суду міста Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бабако"

до Міністерства юстиції України,

за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору:

1. ОСОБА_1 (третя особа-1);

2. ОСОБА_2 (третя особа-2),

про визнання протиправним та скасування наказу

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бабако" (далі - ТОВ "Бабако", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 03.09.2024 № 2618/5.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 у справі № 914/3041/24 у позові відмовлено повністю.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ТОВ "Бабако" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 у справі № 914/3041/24 та задовольнити позов.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.12.2025 (колегія суддів у складі: Демидова А.М. - головуючий суддя, судді Ходаківська І.П., Владимиренко С.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Бабако" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 у справі № 914/3041/24; розгляд апеляційної скарги призначено на 17.02.2026 об 11:20.

У зв`язку з перебуванням судді Владимиренко С.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2026 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2026 для розгляду справи № 914/3041/24 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Демидова А.М. - головуючий суддя, судді: Євсіков О.О., Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2026 апеляційну скаргу ТОВ "Бабако" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 у справі № 914/3041/24 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів: Демидова А.М. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Ходаківська І.П.; розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати за раніше визначеними датою та часом 17.02.2026 об 11:20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2026 розгляд апеляційної скарги ТОВ "Бабако" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 у справі № 914/3041/24 відкладено на 17.03.2026 об 11:10.

У судове засідання 17.03.2026 з`явився представник відповідача. Представники позивача та третіх осіб у судове засідання не з`явились.

Разом із тим, 16.03.2026 до Північного апеляційного господарського суду від директора ТОВ "Бабако" ОСОБА_4 надійшли два аналогічні за змістом клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи (підготовчого засідання) та продовження строку проведення підготовчого провадження.

Зазначені клопотання обґрунтовані неможливістю заявника - директора ТОВ "Бабако" ОСОБА_4 , прибути в судове засідання 17.03.2026, оскільки він перебуває на військовій службі в Збройних Силах України та згідно з наказом № 5 від 05.01.2026 військової частини вибув у відрядження у район Павлограду, яке буде тривати близько до 10.05.2026. У той же час, засновник ТОВ "Бабако" ОСОБА_5 є пенсіонером та особою похилого віку, має групу інвалідності, потребує догляду та не може прибути у судове засідання в м. Київ за віком, інших працівників у ТОВ "Бабако" немає. У зв`язку із цим, заявник просить суд визнати поважними причини неявки в судове засідання, перенести судове засідання, призначити судове засідання не раніше 10.05.2026 та продовжити строк підготовчого провадження.

На підтвердження викладених у клопотаннях обставин до клопотань додано копії: витягу з наказу від 05.01.2026 командира військової частини (по стройовій частині), згідно з яким вирішено вважати капітана ОСОБА_4 таким, що вибув у відрядження до м. Павлоград Дніпропетровської області з 06.01.2026 до окремого розпорядження, на підставі бойового розпорядження командувача угруповання сил і засобів логістичного забезпечення Збройних Сил України; довідки від 13.03.2026 № 16, виданої військовою частиною ОСОБА_4 в тому, що він дійсно проходить службу у військовій частині та з 06.01.2026 по теперішній час знаходиться у службовому відрядженні з метою виконання службових завдань; медичного висновку про наявність порушення функцій організму, через які особа не може самостійно пересуватися та/або самообслуговуватися і потребує постійного стороннього догляду, щодо ОСОБА_5 ; пенсійного посвідчення, виданого ОСОБА_5 .

На підставі вищезазначених доказів - витягу з наказу від 05.01.2026 командира військової частини (по стройовій частині) та довідки від 13.03.2026 № 16, виданої військовою частиною, колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що директор позивача у даній справі ОСОБА_4 перебуває у складі Збройних Сил України і з 06.01.2026 знаходиться у службовому відрядженні з метою виконання службових завдань до окремого розпорядження, що унеможливлює його участь у судовому засіданні.

У зв`язку з наведеним, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

У господарському процесі підстави зупинення провадження у справі регламентовані статтями 227 та 228 ГПК України.

Стаття 227 ГПК України встановлює обов`язок для суду зупиняти провадження у справі, на відміну від статті 228 ГПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Аналогічні за змістом положення містяться також у пункті 2 частини першої статті 251 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та у пункті 5 частини першої статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Як вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.11.2025 у справі № 754/947/22, зазначені норми права забезпечують дотримання фундаментальних засад правосуддя, гарантованих як Конституцією України, так і статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме: права на доступ до суду та права на справедливий розгляд справи. У цьому випадку це стосується реалізації процесуальних прав військовослужбовців у судочинстві. Особи, які мобілізовані на військову службу у період воєнного стану, виконують конституційний обов`язок із захисту України від збройної агресії. Військові формування у період воєнного стану діють у єдиній організаційній структурі з метою виконання завдань, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Отже, правила, визначені пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України (аналогічні за змістом положення містяться також у пункті 3 частини першої статті 227 ГПК України), мають для суду визначальний характер. Формулювання "суд зобов`язаний" не дозволяє суду діяти на власний розсуд.

Щодо тлумачення терміну "переведені на воєнний стан" Велика Палата Верховного Суду зазначила таке.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, введено воєнний стан на всій території України. Цим же Указом на військове командування усіх рівнів покладено обов`язок здійснювати заходи, необхідні для забезпечення оборони України.

Профільне законодавство, зокрема Закон № 3543-XII та Закон № 1932-ХІІ, хоч і не використовує термін "переведення на воєнний стан", натомість оперує поняттям "переведення на організацію і штати воєнного часу". Така трансформація військових формувань є одним із ключових заходів, що вживаються у випадку введення в державі воєнного стану та загальної мобілізації.

З моменту оголошення загальної мобілізації та введення воєнного стану Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування переводяться в спеціальний правовий режим функціонування в цілому. Це виключає необхідність у додатковому з`ясуванні питання щодо переведення певної військової частини "на воєнний стан". Юридичний статус з`єднань, військових частин, підрозділів та інших складових структури Збройних Cил України та інших військових формувань, що функціонують в умовах воєнного стану, не залежить від місця їх дислокації чи характеру виконуваних ними завдань, як-то перебування в районі воєнних (бойових) дій та участь в них.

Водночас приписи пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України (аналогічні за змістом положення містяться також у пункті 3 частини першої статті 227 ГПК України) не пов`язують можливість застосування цієї норми права з умовою перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - військовослужбовця у військовій частині, що залучена до ведення безпосередніх бойових дій. До того ж військовослужбовець упродовж особливого періоду може в будь-який момент бути відрядженим до військової частини, задіяної до таких дій (підпункт 4-1 пункту 251 розділу XIV Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008). Сучасні форми та способи ведення війни, виконання бойових завдань вимагають участі у бойових діях та захисті суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України не тільки по умовній лінії фронту.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування в цілому потрібно вважати такими, що "переведені на воєнний стан" для цілей застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм.

Упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації для застосування судом пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України (аналогічні за змістом положення містяться також у пункті 3 частини першої статті 227 ГПК України) суд має отримати докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на військовій службі.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (стаття 2 ГПК України). Досягнення цієї мети відбувається через дію основоположних засад судочинства, зокрема верховенства права, рівності сторін та диспозитивності.

За висновками Великої Палати Верховного Суду у справі № 754/947/22, є зрозумілим, що мета законодавця у формулюванні конструкції пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України (аналогічні за змістом положення містяться також у пункті 3 частини першої статті 227 ГПК України) була в тому, щоб гарантувати недоторканність прав тих осіб, які у запроваджений в Україні воєнний стан виконують конституційний обов`язок, пов`язаний із захистом Батьківщини від ворога, - військовослужбовців.

За нинішньої редакції пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України (аналогічні за змістом положення містяться також у пункті 3 частини першої статті 227 ГПК України) в суду є обов`язок, а не право зупинити провадження у справі в разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Тож норма пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України (аналогічні за змістом положення містяться також у пункті 3 частини першої статті 227 ГПК України), яка встановлює обов`язок суду зупинити провадження, є спеціальною захисною гарантією для військовослужбовців, які через виконання конституційного обов`язку із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України (стаття 65 Конституції України) об`єктивно позбавлені можливості брати активну участь у судовому процесі, захищати свої права, свободи та інтереси.

За таких умов розсуд суду є доволі обмеженим у тому, щоб не застосовувати таке обов`язкове зупинення провадження у судовій справі.

Водночас, суд апеляційної інстанції враховує, що в постанові від 12.11.2025 у справі № 754/947/22 Велика Палата Верховного Суду звертала увагу також на те, що обов`язок суду зупинити провадження не повинен тлумачитися всупереч волі та інтересам військовослужбовця як учасника цивільного процесу. Тож застосовувати пункт 2 частини першої статті 251 ЦПК України (аналогічні за змістом положення містяться також у пункті 3 частини першої статті 227 ГПК України) не можна тоді, коли це безпосередньо суперечить інтересам військовослужбовця, який звернувся до суду як позивач та вимагає судового захисту його прав, свобод та/або інтересів, а так само військовослужбовця як відповідача чи третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, який прагне продовження розгляду справи по суті за його відсутності.

Тобто ключовим під час вирішення питання про зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України (аналогічні за змістом положення містяться також у пункті 3 частини першої статті 227 ГПК України) є саме воля військовослужбовця як сторони чи третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

За таких обставин, прохання військовослужбовця, який є стороною або третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, продовжити розгляд справи, незважаючи на його військову службу, суд має врахувати як достатню підставу не зупиняти провадження у справі.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що про своє волевиявлення проти зупинення провадження та прагнення продовжувати розгляд справи військовослужбовець - сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, може заявити у позовній заяві, апеляційній чи касаційній скарзі, відзиві на них або відповіді на відзив, а також у будь-якій іншій заяві або клопотанні у справі, адресованих суду.

Проте в будь-якому разі така його воля до продовження судового розгляду має правове значення винятково для суду певної судової інстанції, в якій було здійснене це волевиявлення.

У контексті наведеного суд апеляційної інстанції враховує, що в даній справі директор позивача (скаржника) наголошує на тому, що він перебуває на військовій службі у складі Збройних Сил України та відряджений з метою виконання службових завдань, і це підтверджено належними доказами, у зв`язку із чим він просить суд продовжити строк розгляду справи та призначити наступне судове засідання не раніше 10.05.2026.

Наведене свідчить про бажання директора позивача ОСОБА_4 розглядати дану справу за його участі в судових засіданнях, але неможливістю приймати участь у зв`язку з перебуванням у Збройних Силах України.

Ураховуючи, що з 24 лютого 2022 року в Україні введено правовий режим воєнного стану, внаслідок чого Збройні Сили України як цілісна структура були переведені на організацію і штати воєнного часу, а також беручи до уваги підтверджений наданими директором позивача доказами факт проходження ним військової служби в період дії воєнного стану, який є об`єктивною обставиною, що перешкоджає його участі в розгляді справи, і відсутність беззастережної волі військовослужбовця ОСОБА_4 щодо продовження розгляду справи, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про необхідність зупинення апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Бабако" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 у справі № 914/3041/24 задля забезпечення дотримання, зокрема, основних засад (принципів) господарського судочинства, як-от верховенства права, елементом якого є право на доступ до суду, в межах якого скаржник матиме можливість брати активну участь у судовому процесі, захищати свої права та інтереси.

За змістом пункту 2 частини першої статті 229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 3 частини першої статті 227 цього Кодексу - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

За таких обставин, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Бабако" підлягає зупиненню до припинення перебування його директора ОСОБА_4 у складі Збройних Сил України.

Разом із тим, суд зазначає про право ТОВ "Бабако" заявити суду клопотання про поновлення апеляційного провадження у даній справі в будь-який час до припинення перебування його директора ОСОБА_4 у складі Збройних Сил України.

Вищенаведені висновки відповідають викладеній у постанові від 12.11.2025 у справі № 754/947/22 правовій позиції Великої Палати Верховного Суду щодо застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм, зокрема пункту 3 частини першої статті 227 ГПК України.

Керуючись ст. 227, 229, 234, 235, 281 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Зупинити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Бабако" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 у справі № 914/3041/24 до припинення перебування директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Бабако" ОСОБА_4 у складі Збройних Сил України.

2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Бабако" повідомити Північний апеляційний господарський суд про усунення обставин, що зумовили зупинення апеляційного провадження у даній справі.

3. Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повна ухвала складена 25.03.2026.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді О.О. Євсіков

І.П. Ходаківська