Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
918/263/26: Господарські справи (з 01.01.2019); Справи позовного провадження; Справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб'єктів господарювання та їхніх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення; купівлі-продажу, з них.
Надіслано судом: 08.04.2026. Зареєстровано: 09.04.2026. Забезпечено надання загального доступу: 10.04.2026.
Дата набрання законної сили: 08.04.2026
Номер судового провадження: не визначено
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"08" квітня 2026 р. Справа № 918/263/26

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Політики Н.А., розглянувши заяву фізичної особи-підприємця Пругла Дмитра Валерійовича від 03.04.2026 року про забезпечення позову у справі № 918/263/26 за позовом фізичної особи-підприємця Пругла Дмитра Валерійовича

до ОСОБА_1

про стягнення коштів у сумі 1 585 108 грн 19 коп.,

без виклику учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2026 року фізична особа-підприємець Пругло Дмитро Валерійович звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення коштів у сумі 1 585 108 грн 19 коп., з яких: 600 000 грн 00 коп. - попередня оплата, 300 000 грн 00 коп. - штраф, 163 857 грн 53 коп. - пеня та 521 250 грн 66 коп. - інфляційні втрати.

Ухвалою суду від 9 березня 2026 року позовну заяву Пругла Дмитра Валерійовича залишено без руху та встановлено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви - 5 (п`ять) днів з дня вручення даної ухвали та спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду:

- інформації, передбаченої пунктом 2 частини 3 статті 162 ГПК України, із врахуванням висновків суду, наведених у даній ухвалі, щодо зазначення вказівки на статус фізичної особи - підприємця щодо позивача у даній справі.

Ухвалою суду від 16 березня 2026 року позовну заяву фізичної особи-підприємця Пругла Дмитра Валерійовича прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у змішаній (паперовій та електронній) формі, судове засідання для розгляду справи призначено на 20 квітня 2026 року на 09:30 год.

17 березня 2026 року від представника позивача через систему "Електронний суд" надійшла заява від 17.03.2026 року про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якій просив надати можливість участі у судовому засіданні у даній справі, призначеному на 20.04.2026 року о 09:30 год., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 18 березня 2026 року заяву представника фізичної особи-підприємця Пругла Дмитра Валерійовича від 17.03.2026 року про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі № 918/263/26 задоволено та постановлено судове засідання у справі № 918/263/26, призначене на "20" квітня 2026 року на 09:30 год., провести в режимі відеоконференції за участі представника фізичної особи-підприємця Пругла Дмитра Валерійовича.

6 квітня 2026 року від представника позивача через систему "Електронний суд" надійшла заява від 03.04.2026 року про забезпечення позову, в якій посилаючись на ст. 137 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та/або майно ОСОБА_1 у розмірі 1 585 108, 19 грн., що знаходяться у його власності та знаходяться (обліковуються) на банківських рахунках в усіх банківських або інших кредитно-фінансових установах на території України.

В обґрунтування поданої заяви заявник зазначає, що між Пруглом Дмитром Валерійовичем (РНОКПП НОМЕР_1 ) (покупець) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) (продавець) укладено договір купівлі-продажу № 17/10/18-1 від 17.10.2018 року.

Предметом договору є зобов`язання відповідача передати товар у власність позивачеві, а зобов`язання позивача прийняти такий товар та оплатити за нього грошову суму, визначену договором.

Згідно п. п. 1.1., 1.2. договору , сторони досягли домовленості щодо купівлі-продажу товару - пшениці.

Пунктом 3.3ю договору № 17/10/18-1 передбачено, що оплата товару за цим договором здійснюється покупцем в строк не пізніше як за 10 днів з моменту підписання сторонами цього договору.

Відповідно до п. 3.2. договору, заявник здійснив 100% передоплату за товар у сумі 600 000,00 грн. у готівковій формі, що підтверджується розпискою відповідача від 17.10.2028 року про отримання таких коштів.

Відповідно до п. 3.4. договору, про факт передачі грошових коштів, передбачених п. 3.1. цього договору, складається розписка, що є належним підтвердженням передачі вказаної грошової суми покупцем продавцю. Розписка складається продавцем в письмовій формі рукописного формату, відповідно до зразку наведеного в додатку 1 до договору.

Відповідно до п. 4.8. договору, відповідач взяв на себе зобов`язання передати товар заявнику у строк не пізніше 01.05.2019 року. Проте, відповідач не виконав вищенаведеного зобов`язання, незважаючи на отримання коштів в рахунок оплати за товар.

Відповідно до п. 6.1. договору, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань згідно цього договору, винна сторона сплачує штрафні санкції в розмірі, передбаченому цим договором, а також відшкодовує другій стороні завдані таким невиконанням або неналежним виконанням збитки відповідно до чинного в Україні законодавства.

Відповідно до п. 6.4. договору, за порушення умов, передбачених п. 4.8. цього договору, продавець сплачує штраф у розмірі 50% від вартості товару, передачу якого прострочено.

Відповідно до п. 6.5. договору, за порушення умов, передбачених п. 4.8. цього договору, продавець зобов`язаний сплатити покупцю пеню у розмірі 4% від загальної вартості товару, передачу якого прострочено. При цьому пеня нараховується за увесь період прострочення оплати товару, без обмежень будь-яким максимальним строком.

Місце укладення договору є с. Утішків Львівської області.

Ухвалою Бродівського районного суду Львівської області від 15.09.2021 року за даним фактом (позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості) було відкрито провадження у цивільній справі № 439/1292/21.

Станом на 25.10.2024 року борг ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 становив: 600 000,00 грн. попередньої оплати за товар, 300 000, 00 грн. штрафу, 128 306,13 грн. пені та 366 980, 29 грн. інфляційних втрат.

Згодом, ухвалою Бродівського районного суду Львівської області від 10 грудня 2025 року у справі № 439/1292/21 провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості закрито у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вказаною вище ухвалою суд, проаналізувавши істотні умови договору, прийшов до переконання, що за своєю правовою природою такий договір купівлі-продажу від 17.10.2018 є договором поставки (ст. 712 ЦК України).

Також Бродівським районним судом Львівської області зазначено в ухвалі, що правовідносини між сторонами ґрунтувалися на економічній діяльності, спрямованій на отримання прибутку, і тому належать до сфери господарських правовідносин.

Аналогічну позицію про те, що відносини між сторонами належать до сфери господарських правовідносин висловив Львівський апеляційний суд (ухвала у справі № 439/1292/21 від 24.02.2026 року).

Бродівським районним судом Львівської області від 10.12.2025 року також було взято до уваги ту обставину, що ОСОБА_2 є керівником Товариства з обмеженою відповідальністю "АДВАНС ЗАХІД", а ОСОБА_1 є власником та уповноваженою особою на вчинення будь-яких дій від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО ФЕЛІКС", до яких позивач та відповідач є афілійованими особами та між якими з 21.03.2018 року існували господарські правовідносини.

Окремо звертає увагу на те, що суд першої інстанції у своїх ухвалі про закриття провадження, наголосив, що у спірному договорі № 17/10/18-1 від 17.10.2018 року не має підстав вважати, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 діяли в інтересах юридичних осіб, які вони представляли під час інших правочинів між ТОВ "АДВАНС ЗАХІД" та ТОВ "АГРО ФЕЛІКС". Відтак, предметно позивачем та відповідачем у даних правовідносинах є фізичні особи, які уклали господарський договір.

З огляду на тривалий розгляд справи в судах цивільної юрисдикції (з 2021 по 2025 роки), який був зумовлений виключно питанням юрисдикційної належності спору, існують обґрунтовані та реальні побоювання, що боржник - ОСОБА_1 може ухилятися від виконання майбутнього рішення господарського суду та фактичного повернення грошових коштів позивачеві. Протягом усього цього періоду відповідач, незважаючи на отримання 600 000,00 грн. та невиконання зобов`язань за договором не вжив жодних дій для добровільного врегулювання спору, що свідчить про його недобросовісну процесуальну поведінку та відсутність наміру виконувати свої договірні обов`язки.

Додатково ризики невиконання рішення суду істотно підсилюються тим, що боржник є власником та уповноваженою особою, яка діє від імені ТОВ "АГРО ФЕЛІКС", що створює реальну можливість для відчуження активів, виведення коштів, перереєстрації майна, зміни корпоративної структури або здійснення інших дій, спрямованих на унеможливлення або істотне ускладнення виконання майбутнього судового рішення.

За таких умов, заявник вважає, що існує очевидна загроза втрати предмета стягнення та нівелювання ефективності судового захисту як такого.

Саме тому невжиття заходів забезпечення позову створює реальний ризик порушення права позивача на ефективний судовий захист та виконання майбутнього судового рішення, а застосування забезпечувальних заходів на цій стадії є необхідним, пропорційним та обґрунтованим, спрямованим на збереження фактичного та майнового стану сторін, забезпечення реальності виконання судового рішення та недопущення зловживань з боку боржника.

Як зазначає заявник, станом на день звернення із заявою про забезпечення позову борг ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 становить: 600 000,00 грн. попередньої оплати за товар; 300 000,00 грн. штрафу; 163 857,53 грн. пені та 521 250,66 грн. інфляційних втрат. Відтак загальна сума заборгованості становить - 1 585 108,19 грн.

Невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та/або майно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), які знаходяться на рахунках, на суму позову в розмірі 1 585 108,19 грн. може призвести до унеможливлення стягнення коштів за невиконання грошових зобов`язань за Договором № 17/10/18-1, оскільки з боку боржника можуть мати місце дії, спрямовані на виведення коштів з рахунків, переказ їх на рахунки інших підприємств або накладення арешту на рахунки та/або майно в разі виникнення інших судових справ та/або виконавчих проваджень. Дії можуть мати місце як на етапі судового провадження, так і після ухвалення судового рішення протягом строку набрання рішенням суду законної сили, протягом строку отримання виконавчих листів у справі, що матиме наслідком суттєве порушення прав і законних інтересів позивача, а також ускладнить процес виконання рішення.

Суд, розглянувши заяву про забезпечення позову, вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто, забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Положення ст. ст. 136, 137 ГПК України пов`язують вирішення питання про забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення у контексті положень ст. 73 ГПК України, яке (забезпечення) застосовується як гарантія задоволення вимог позивача.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів. При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору (позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в п. 6.2 постанови від 25.02.2019 року у справі № 908/685/18, п. 13 постанови від 15.01.2019 року у справі № 915/870/18).

Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є додатковою гарантією для позивача того, що рішення суду у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог. Правова позиція викладена Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові 17.06.2022 року у справі № 908/2382/21.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

Разом з тим, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Суд зазначає, що обрання належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти: збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Однак підстави забезпечення позову не обмежуються лише пов`язаністю з позовною вимогою. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість витрачання відповідачем коштів та реалізації відповідачем належного йому майна без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

У силу вимог ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 76-79 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналогічні приписи викладені у ч. 3 ст. 13 ГПК України, за якими кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З огляду на викладене, оцінивши обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги (чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову), ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви фізичної особи-підприємця Пругла Дмитра Валерійовича від 03.04.2026 року про забезпечення позову на підставі ст. 137 ГПК України.

За ч. ч. 1, 6, 8 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Враховуючи викладене у сукупності суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 136, 137, 139, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви фізичної особи-підприємця Пругла Дмитра Валерійовича від 03.04.2026 року про забезпечення позову у справі № 918/263/26 - відмовити.

Ухвала згідно частини 2 статті 235 ГПК України підписана та набрала законної сили 8 квітня 2026 року та відповідно до Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя Політика Н.А.

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...