ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2026 р. м. Київ Справа № 906/1537/25

Господарський суд Київської області у складі судді Смірнова О.Г., розглянувши в письмовому позовному провадженні без виклику представників сторін справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Електрофорс» (10012, м. Житомир, вул. Гоголівська, буд. 23-Б, кв. 1)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Клімат Сервіс Груп ХХІ» (08131, Київська обл., село Софіївська Борщагівка, вул. Чубинського Павла, буд. 4, офіс 269)

про стягнення 380 176,14 грн.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Електрофорс» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Клімат Сервіс Груп ХХІ» (далі - відповідач) про стягнення 380 176,14 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що відповідач в порушення умом укладеного між сторонами договору поставки № ЕФ 18/139 від 23.07.2018 не виконав належним чином грошові зобов`язання у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 380 176,14 грн., яка складається з основного боргу у розмірі 69 484,99 грн., 30 % річних у розмірі 128 693,67 грн., інфляційних збитків у розмірі 58 460,53 грн., пені у розмірі 123 536,95 грн.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 25.11.2025 справу №906/1537/25 передано за підсудністю на розгляд Господарському суду Київської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.12.2025 наведену вище позовну заяву передано для розгляду судді Смірнову О.Г.

Ухвалою суду від 22.12.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Електрофорс» за вих. №21 від 14.11.2025 залишено без руху в порядку ч. 1 ст. 174 ГПК України.

31.12.2025 на адресу суду від позивача надійшла заява, відповідно до якої усунуто недоліки, які зумовили залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою суду від 06.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. Запропоновано відповідачу не пізніше п`яти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати заяву із запереченнями щодо розгляду в порядку спрощеного позовного провадження; проте не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позов із урахуванням вимог ст. 165 ГПК України, надати листування з позивачем по суті спору (з доказами направлення або вручення кореспонденції).

26.02.2026 до суду від представника відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності.

27.02.2026 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач проти позову заперечує зазначивши, що:

- договором не передбачено підписання актів взаєморозрахунків, яким би визнавалась заборгованість сторін щодо виконання умов даного договору.

- акт звірки взаєморозрахунків відображає стан заборгованості та в окремих випадках рух коштів у бухгалтерському підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин.

- вказує, що не зрозуміло ким підписаний акт (посада та прізвище ім`я підписанта в даному акті не зазначено).

- в акту звірки взаєморозрахунків не зрозуміло станом на яку дату виникла заборгованість. Зокрема у акті є дві різні дати 31.12.2024 це дата нібито підписання акту звірки взаєморозрахунків; 31.12.2021 це дата станом на яку нібито виникла заборгованість.

Підсумовуючи викладене просить суд: відмовити у задоволенні позовних вимог повністю; застосувати позовну давність у справі № 906/1537/25 за позовом про стягнення боргу 69 484,99 грн., 30 % річних у розмірі 128 693,67 грн., інфляційних збитків у розмірі 58 460,53 грн., пені у розмірі 123 536,95 грн.

Також, у відзиві на позовну заяву міститься клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву на позов.

Вказане клопотання мотивовано тим, що відповідачем позовної заяви отримано не було, а ознайомився з матеріалами справи представник відповідача лише 12.02.2025.

За приписами ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відтак, з метою усунення порушення рівності та змагальності учасників судового процесу, суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення відповідачу пропущеного строку на подання відзиву на позов.

03.03.2026 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якому зазначено, що:

- позовна давність не є пропущеною з огляду на її законодавче продовження та зупинення.

- інформація акту підтверджена двадцятьма видатковими накладними, підписаними обома сторонами.

- відзив не містить жодного заперечення щодо факту укладання договору, факту поставки товару за видатковими накладними, факту прийняття товару відповідачем, розміру заборгованості 69 484,99 грн. правильності нарахування 30% річних, інфляційних збитків та пені, підстав і предмету позову, єдиним доводом відповідача є спливання позовної давності, який є необгрутованим.

Підсумовуючи викладене просить позовні вимоги ТОВ «Електрофорс» задовольнити у повному обсязі.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення - 27.03.2026.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд встановив.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Електрофорс» (надалі позивач та/або Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Клімат Сервіс Груп ХХІ» (надалі відповідач та/або Покупець) було укладено договір поставки № ЕФ 18/136 від 23.07.2018 року (надалі Договір).

Між позивачем та відповідачем, протягом 2018-2020 років відбувалась співпраця щодо поставки товарів.

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що власність на товар кожної партії згідно цього договору купівлі-продажу переходить на підставі видаткових накладних згідно замовлення Покупця, оформлені Продавцем, дотримуючись податкового законодавства та керуючись Податковим кодексом України.

Зобов?язання сторін по поставці товару виникли на підстав усного замовлення покупця, переданого по телефону, що не суперечить п.2.2 договору.

Згідно з пунктом 5.1 Договору сума договору складає суму товару поставленого Покупцеві згідно видаткових накладних, які є невід?ємною частиною цього договору.

Покупець здійснює оплату кожної партії товару, за ціною, передбаченою у видатковій накладній на товар, протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту отримання товару Покупцем (п.5.5 договору).

Днем здійснення платежу вважається день, в який сума, що підлягає сплаті, зараховується на поточний рахунок Продавця.

Зокрема, за вищевказаний період ним було поставлено відповідачу товар на загальну суму 86 993,52 грн., однак відповідач лише частково здійснив оплату на суму 17 508,53 грн., внаслідок чого заборгованість останнього склала 69 484,99 грн.

На підтвердження вищевказаної суми боргу позивач надав підписані сторонами видаткові накладні ВН № 2835 від 23.07.2018 року на суму постачання 1922,44 грн.; ВН № 2836 від 23.07.2018 на суму постачання - 1685,62 грн.; ВН № 2987 від 02.08.2018 р. на суму постачання 6220,77 грн.; ВН № 2988 від 02.08.2018 на суму постачання 1529,58 грн.; (борг); ВН № 3268 від 23.08.2018 року на суму постачання 1049,50 грн.; (борг) ВН № 3980 від 08.10.2018 року на суму постачання 2777,99 грн; ВН № 3981 від 08.10.2018 року на суму постачання 608,58 грн; BH № 4420 від 30.10.2018 року на суму постачання 2992,95 грн; (борг) ВН № 4682 від 12.11.2018 року на суму постачання 4293,13 грн; ВН №47 від 09.01.2019 року на суму постачання 2014,20 грн; (борг) ВН № 81 від 10.01.2019 року на суму постачання 1519,87 грн; (борг) ВН № 859 від 05.03.2019 року на суму постачання 4174,20 грн; (борг) BH № 151 від 28.03.2019 року на суму постачання 2602,66 грн; (борг) ВН № 241 від 02.04.2019 року на суму постачання 767,95 грн; (борг) ВН № 801 від 13.05.2019 року на суму постачання 2887,50 грн; (борг) ВН № 802 від 13.05.2019 року на суму постачання 14936,80 грн; (борг) ВН № 2000 від 24.05.2019 року на суму постачання 690,12 грн; (борг) ВН № 2343 від 18.06.2019 року на суму постачання 1066,05 грн; (борг) ВН № 2344 від 18.06.2019 року на суму постачання 1464,20 грн; (борг) BH № 5116 від 11.11.2019 року на суму постачання 7083,00 грн; (борг) ВН №5117 від 11.11.2019 року на суму постачання 4223,47 грн; (борг) BH № 1194 від 12.03.2020 року на суму постачання 5214,00 грн; (борг) BH № 1195 від 12.03.2020 року на суму постачання 5356,80 грн; (борг) ВН № 1650 від 16.04.2020 року на суму постачання 5635,03 грн; (борг) ВН № 1776 від 29.04.2020 року на суму постачання 2405,43 грн; (борг) ВН №1893 від 12.05.2020 року на суму постачання 1871,68 грн; (борг)

Відповідно до акту звірки взаємних розрахунків відповідач частково оплатив поставлений товар на суму 17 508,53 грн.

Також матеріали справи містять претензію від 19.09.2022 про сплату заявленої до стягнення заборгованості у сумі 69 484,99 грн. та акт звірки розрахунків за період з 23.07.2018 по 12.05.2020, з доказами їх направлення як відповідачу, так і його засновнику.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача основної заборгованості 69 484,99 грн. є обґрунтованими, а тому підлягають судом задоволенню.

Крім суми основного боргу позивач просить суд стягнути з відповідача 30 % річних у розмірі 128 693,67 грн., інфляційних втрат у розмірі 58 460,53 грн., пені у розмірі 123 536,95 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦК України) пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 ЦКУ України передбачено, що розмір неустойки встановлюється договором або актом цивільного законодавства, при цьому розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 2 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За порушення умов Договору Сторонами у розділі 6 визначена відповідальність сторін.

Так, згідно з п.6.1 Договору № ЕФ 18/136 від 23.07.2018 за порушення умов даного договору винна сторона несе відповідальність згідно чинного законодавства і даного договору.

У випадку несвоєчасної оплати, Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої партії товару за кожен день прострочення платежу, 30% річних з простроченої суми за весь період прострочення, а також відшкодовує інфляційні збитки за весь період прострочення (п.6.4)

Сплата неустойки не звільняє Покупця від виконання взятих на себе відповідного до даного договору зобов?язань. (п.6.3.)

Збитки завдані порушенням умов даного договору, винна сторона відшкодовує в повному обсязі незалежно від сплати неустойки (п.6.2.)

Дослідивши надані позивачем розрахунки 30 процентів річних, інфляційних втрат та пені, суд дійшов висновку про їх перерахунок, з урахуванням початку періодів прострочення зобов`язання відповідача.

Відтак, за розрахунком суду, не виходячи при цьому за межі періодів, заявлених позивачем, 30 процентів річних складають 128 585, 73 грн., інфляційні втрати складають 58 459, 12 грн., пеня складає 123 433, 23 грн.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Електрофорс» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Клімат Сервіс Груп ХХІ» 30 процентів річних підлягають задоволенню частково в сумі 128 585, 73 грн., позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню частково в сумі 58 459, 12 грн., а позовні вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню частково в сумі 123 433, 23 грн.

Що стосується заявленої відповідачем позовної давності, суд зазначає, що стаття 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 Цивільного кодексу України).

Позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права.

Позовна давність як цивільно-правова категорія наділена такими ознаками: 1) має юридичний склад; 2) позначає сплив строку; 3) має правоприпиняючий характер, оскільки припиняє право на позов у матеріальному розумінні (право на задоволення позову); 4) застосовується у випадках порушення цивільних прав та інтересів особи; 5) встановлюється щодо вимог, які мають майновий характер, і деяких нематеріальних благ, передбачених законом; 6) застосовується лише за ініціативою сторони спору.

Застосування позовної давності в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) забезпечує в національній системі права виконання принципу верховенства права, складовою частиною якого є правова визначеність.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ для того, щоб те або інше обмеження права на суд (в тому числі лімітування цього права часовими рамками) вважалося виправданим, мають бути додержані такі умови:

1) обмеження не повинно перешкоджати доступу до суду в такий спосіб чи такою мірою, що б зводити нанівець саму сутність цього права;

2) таке обмеження повинно мати легітимну мету;

3) має бути забезпечене належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленою метою (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» за заявами № 22083/93, 22095/93; пункт 31 рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France) за заявою № 23805/94, пункт 75 рішення від 07 грудня 2010 року у справі «Seal v. The United Kingdom» за заявою № 50330/07), а саме:

- строк позовної давності не повинен бути очевидно й надмірно коротким (unduly short) (пункт 76 рішення від 18 березня 2008 року у справі «Dacia S.R.L. v/ Moldova» за заявою № 3052/04);

- застосування позовної давності має бути передбачуваним (пункт 76 рішення від 20 травня 2010 року у справі «Lelas v. Croatia» за заявою №55555/08);

- механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також мусить корелюватися із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункт 52 рішення від 20 грудня 2007 року у справі «Phinikaridou v. Cyprus» за заявою № 23890/02).

Виходячи з вимог ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Суд зазначає, що стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Аналогічна правова позиція викладені у постанові Верховного Суду від 26.10.2018 у справі №922/4099/17 та у постанові Верховного Суду від 23.02.2023 у справі №911/3025/21.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», прийнятої відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який тривав до 30.06.2023.

Відповідно до положень п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Крім того, 17.02.2022 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким внесені зміни до Цивільного кодексу України.

Так, у п. 19 розділу Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України зазначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», який набрав чинності 04.09.2025, виключено п. 19 розділу Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України.

Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не було пропущено строк для звернення з даним позовом до суду.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Витрати зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 79, 86, 129, 233, 236-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Електрофорс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Клімат Сервіс Груп ХХІ» задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Клімат Сервіс Груп ХХІ» (08131, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, село Софіївська Борщагівка, вул. Чубинського Павла, буд. 4, офіс 269, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Електрофорс» (10012, м. Житомир, вул. Гоголівська, буд. 23-Б, кв. 1, ) заборгованість у розмірі 69 484 (шістдесят дев`ять тисяч чотириста вісімдесят чотири) грн. 99 коп., 30 процентів річних у розмірі 128 585 (сто двадцять вісім тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять) грн. 73 коп., інфляційні втрати у розмірі 58 459 (п`ятдесят вісім тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять) грн. 12 коп., пеню у розмірі 123 433 (сто двадцять три тисячі чотириста тридцять три) грн. 23 коп. та судовий збір у розмірі 5 699 (п`ять тисяч шістсот дев`яносто дев`ять) грн. 44 коп., видавши наказ.

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено 27.03.2026.

Суддя О.Г. Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.