ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"07" квітня 2026 р. м. Рівне Справа № 918/10/26

Господарський суд Рівненської області у складі судді А.Качура,

розглянув матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Кортева Агрісаєнс Україна"

до відповідача: Фермерського господарства "Голдфілд"

про: стягнення 2 715 636,18 грн

секретар судового засідання: С.Коваль

представники сторін:

від позивача: Н.Якімлюк (поза межами приміщення суду)

від відповідача: не з`явився

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кортева Агрісаєнс Україна" звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до Фермерського господарства "Голдфілд" про стягнення 2 715 636,18 грн, з яких: 2 537 537,86 грн борг, 153 140,41 грн неустойка, 14 807,76 грн відсотків річних та 10 150,15 грн інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 13 січня 2026 року відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 10 лютого 2026 року.

Ухвалою від 10 лютого 2026 року суд відклав підготовче засідання на 3 березня 2026 року.

Ухвалою від 3 березня 2026 року суд закрив підготовче провадження, розгляд справи по суті призначив на 17 березня 2026 року.

17 березня 2026 року суд оголосив перерву до 7 квітня 2024 року.

1 квітня 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Кортева Агрісаєнс Україна" подало до суду заяву про відмову від позовних вимог про стягнення 178 098,32 грн, які включають в себе 153 140,41 грн неустойки 14 807,76 грн відсотків річних та 10 150,15 грн інфляційних втрат.

У судовому засіданні представник позивача зазначив, що в клопотання про відмову від позову допущено описку, та просив суд трактувати вказану відмову як відмову від всієї суми неустойки, інфляційних втрат та відсотків річних.

Згідно з правилами статті 46 ГПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до статті 191 ГПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно з нормами статті 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Підсумовуючи наведене, оскільки суд не встановив обставин які є перепоною для прийняття відмови позивача від позову в частині стягнення 178 098,32 грн, які включають в себе 153 140,41 грн неустойки 14 807,76 грн відсотків річних та 10 150,15 грн інфляційних втрату, суд приймає таку відмову та закриває провадження у справі в частині вимог про стягнення 178 098,32 грн.

Таким чином, предметом позову залишаються вимоги про стягнення 2 537 537,86 грн заборгованості.

1 квітня 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Кортева Агрісаєнс Україна" подало до суду заяву про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору. Вказане клопотання аргументоване сплатою відповідачем спірної заборгованості.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з наданими відповідачем платіжними інструкціями та бухгалтерської довідки позивача, з 23 січня 2026 року по 18 березня 2026 року відповідач сплатив позивачу 2 537 537,86 грн.

Згідно з приписами пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи викладене, беручи до уваги ті обставини, що між сторонами не залишилось неврегульованих питань, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі в частині вимог про стягнення 2 537 537,86 грн заборгованості на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України.

Згідно з правилами частини 4 статті 231 ГПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Розмір судового збору за даним позовом складає 32 587,63 грн.

Згідно з правилами статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Відповідно до статті 130 ГПК України, у разі відмови позивача від позову, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно з нормами частини 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір", у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Розмір судового збору за вимогами про стягнення 178 098,32 грн становить 2 137,18 грн, а відтак згідно статті 130 ГПК України, суд вважає за можливе повернути позивачу 1 068,59 грн (50%), решту суд покладає на позивача.

Решта судового збору яка складає суму 30 450,45 грн, згідно зі статтею 7 Закону України "Про судовий збір" підлягає поверненню позивачу у зв`язку закриттям провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.

1 квітня 2026 року позивач подав до суду клопотання про стягнення з відповідача 50 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Щодо вказаного клопотання суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 3, 6 статті 130 ГПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (частина 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).

Водночас за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

У статті 130 ГПК України встановлені спеціальні правила, які стосуються окремих випадків розподілу судових витрат, зокрема, у разі закриття провадження у справі.

Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання розподілу судових витрат, статей 129 - 130 ГПК України дає підстави для висновку, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень частини 3-5 статті 130 ГПК України, оскільки вказані норми є спеціальними.

У своїй постанові від 11 січня 2024 року у cправі №904/2291/23 щодо застосування положень статті 130 ГПК України Верховний Суд вказав, що у спірних правовідносинах розподіл витрат на професійну правничу допомогу, ураховуючи обставини цієї справи, зокрема, має здійснюватись з огляду на частину п`яту статті 130 ГПК України у системно-логічному зв`язку із частиною четвертою статті 126 ГПК України та з частиною п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України. Подібна позиція викладена Верховним Судом в постанові від 12.01.2023 у справі №908/2702/21.

Також, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними.

Отже, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою та необхідною, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Так, на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем було подано копії: договору про надання правової допомоги №01-LS/24 від 01.02.2024 року, додаткову угоду №1 від 1 квітня 2024 року, додаток №68 від 12.12.2025 року, акт надання послуг №77 від 12 грудня 2025 року, рахунок на оплату №77 від 12.12.2025 року, платіжну інструкції №160036629 від 06.01.2026 року.

Згідно з умовами договору про надання правової допомоги, який укладений між Адвокатським об`єднанням "Аверум Лігал" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кортева Агрісаєнс Україна", за умовами цього договору адвокатське об`єднання зобов`язується надати клієнту правничу допомогу на умовах і в порядку, визначених цим договором, а клієнт зобов`язується сплатити адвокатському об`єднанню винагороду (гонорар) за її надання та компенсувати фактичні витрати, необхідні для виконання доручення.

Згідно з пунктами 4.1.-4.4. договору, гонорар є формою винагороди Адвокатського об`єднання за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Розмір гонорару, який підлягає сплаті клієнтом, визначається за згодою сторін та вказується в акті про надання правничої допомоги, з розрахунку 1 година роботи адвоката становить 5000,00 (п`ять тисяч) гривень без ПДВ, 1 година роботи помічника адвоката становить 3 000,00 (три тисячі) гривень без ПДВ, якщо інший розмір винагороди не визначений в додаткових угодах/додатках до цього договору.

Попередньо узгоджений сторонами розмір гонорару може зазначатись у додатках до договору. Остаточний розмір гонорару, який підлягає сплаті клієнтом, вказується в актах про надання правничої допомоги, які формуються в міру необхідності та вручаються безпосередньо клієнту (уповноваженій особі клієнта) або направляються засобами поштового чи комунікаційного зв`язку за його місцезнаходженням.

Моментом отримання акту клієнтом є дата, зазначена в розписці уповноваженої особи клієнта, повідомленні про вручення рекомендованого або цінного з описом поштового відправлення, підтвердженні надіслання засобами комунікаційного зв`язку (факсом, електронною поштою, тощо).

Додатком №8 від 12.12.2025 року сторони погодили що адвокатське об`єднання зобов`язується надати клієнту правничу допомогу з метою захисту прав та законних інтересів клієнта, яка включає в себе наступне: аналіз документів, наданих клієнтом, щодо господарських відносин з контрагентом ФГ "Голдфілд" за договором купівлі-продажу насіння; підготовка, підписання та направлення листів, претензій, вимог, позовних заяв, заперечень, пояснень, будь-яких інших процесуальних документів та представництво клієнта у судовій справі про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, яка розглядатиметься Господарським судом Рівненської області; періодичне інформування клієнта про хід та проміжні результати надання правничої допомоги.

Обсяг правничої допомоги, визначений в п. 1 цього додатку, є орієнтовним. Фактично надана правнича допомога буде залежати від доцільності та можливості її надання, та буде узгоджуватися сторонами усно або за допомогою направлення листів адвокатським об`єднанням та прийняття запропонованого плану дій клієнтом шляхом використання електронної пошти.

Загальна вартість правничої допомоги адвокатського об`єднання за цим додатком складає 50 000, 00 грн без ПДВ. Вартість правничої допомоги вказана без урахування ПДВ та інших податків, які будуть додатково включені до рахунку в разі необхідності.

Згідно з актом №77 від 12 грудня 2025 року погоджено надання правової допомоги та її вартість.

Відповідно до платіжної інструкції №160036629 від 06.01.2026 року позивач сплатив адвокатському об`єднанню 50 000,00 грн згідно рахунку.

Таким чином суд констатує, що позивачем надано докази про понесення витрат на професійну правничу допомогу у справі в розмірі 50 000,00 грн.

Суд відзначає, що виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

Одним із принципів господарського судочинства, який передбачено положеннями статті 129 ГПК України, є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Як встановив суд, загальний розмір понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу становить 50 000,00 грн.

Водночас суд ураховує, що предмет даного спору складали вимоги про стягнення 2 715 636,18 грн, з яких: 2 537 537,86 грн борг, 153 140,41 грн неустойка, 14 807,76 грн відсотків річних та 10 150,15 грн інфляційних втрат.

Проте, даною ухвалою суд прийняв відмову Товариства з обмеженою відповідальністю "Кортева Агрісаєнс Україна" від позовних вимог в частині стягнення 178 098,32 грн та закрив провадження у справі в цій частині вимог на підставі пункту 4 частини 1 статті 231 ГПК України (позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом).

Одним із принципів господарського судочинства є принцип пропорційності, який полягає в тому, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тобто, судові витрати позивача, понесені на професійну правничу допомогу та які складають 50 000,00 грн в пропорції до розміру позовних вимог, в частині яких суд закрив провадження у справі у зв`язку з відмовою від позову складають 3 279,13 грн.

Решта витрат на професійну правничу допомогу складає 46 720,87 грн у відношенні до вимог про стягнення основного боргу.

Суд враховує, що положеннями статті 130 ГПК України передбачено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Суд установив, що від позовних вимог про стягнення 2 537 537,96 грн позивач відмовився у зв`язку із задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову у зв`язку з чим просив суд закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору, щодо вимог про стягнення 178 098,32 грн заява мотивована правом позивача відмовитись від позову.

Підсумовуючи наведене, судові витрати в розмірі 3 279,13 грн суд покладає на позивача, оскільки позивач відмовився від частини позовних вимог.

Решта витрат на професійну правничу допомогу складає 46 720,87 грн у відношенні до вимог про стягнення основного боргу.

Водночас необхідно зазначити, відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду.

У постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сформулювала такі висновки щодо застосування норм права при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу:

1) за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу);

2) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи;

3) загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. За таких умов, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат;

4) під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

У частині 5 статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Таким чином, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Розмір таких витрат також повинен бути обґрунтованим. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову та предмету спору, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

На думку суду цей спір про стягнення заборгованості за договором поставки не відноситься до категорії складних оскільки обмежується двома накладними та простроченням оплати частини товару, проте після пред`явлення позову відповідач повністю оплатив заборгованість.

На переконання суду, підготовка до справи не потребувала дослідження значного обсягу законодавства, судової практики чи опрацюванню великого обсягу документів.

Суд не знаходить підстав повного покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу, відповідач не заперечував проти позову та оплатив заборгованість.

Даний спір не містив складності у трактуванні законодавства, дослідження судової практики чи вирішення виключних правових питань, необхідності вчинення додаткових процесуальних дій.

Щодо обґрунтованості та пропорційності судових витрат до предмету спору та їх завищення щодо іншої сторони спору суд відзначає, що такий спір про стягнення заборгованості за договором поставки є типовим спором, що не потребує залучення значних ресурсів для здійснення представництва та надання послуг із правового захисту.

Необхідність подання заяви про усунення недоліків спричинена діями самого позивача у зв`язку з ненаданням суду доказів сплати судового збору.

Подання клопотання про участь в судовому засіданні в режимі ВКЗ як і подання клопотання про закриття провадження у справі є правом представника позивача.

Подання стороною заяви про розподіл судових витрат не може бути ототожнено з витратами на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом справи по суті спору, вказаний висновок знаходить своє відображення у численній судовій практиці, зокрема постанові ОП КГС ВС від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22, постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №914/1564/20 та у додаткових постановах від 20.09.2023 у справі №922/838/22, від 14.09.2023 у справі №911/3076/21, від 06.09.2023 у справі №914/131/22, від 30.08.2023 у справі №911/3586/21, від 25.07.2023 у справі №914/4092/21, від 07.02.2023 у справі №922/4022/20, від 23.08.2022 у справі №909/328/18, від 05.07.2022 у справі №910/10507/21 щодо застосування статей 123, 126 ГПК України, про те, що заява сторони про розподіл судових витрат є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню.

За таких обставин суд вважає, що вартість послуг з представництва не у повній мірі відповідає принципу пропорційності судових витрат.

Отже, при здійсненні розподілу витрат судом надано правову оцінку обґрунтованості заявлених витрат з врахуванням критеріїв: пов`язаності витрат з розглядом справи; обґрунтованості та пропорційності їх розміру до предмета спору та ціни позову; важливості та значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та п. 135 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

З огляду на такі обставини суд вважає за можливе застосувати положення частини 5 статті 129 ГПК України та врахувати під час вирішення питання про розподіл судових витрат наведені вище обставини. На думку суду заявлений відповідачем розмір витрат на правову допомогу не є в повній мірі обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Оцінюючи витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат, суд робить висновок про те, що обґрунтованим, розумним, справедливим та співрозмірним у даному випадку є призначення відповідачу 40 000,00 грн компенсації витрат на професійну правничу допомогу.

Решту витрат суд покладає на позивача.

Керуючись статтями 231, 232, 234, 252 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Прийняти відмову Товариства з обмеженою відповідальністю "Кортева Агрісаєнс Україна" від позовних вимог в частині стягнення 178 098,32 грн.

2. Закрити провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кортева Агрісаєнс Україна" до Фермерського господарства "Голдфілд" у частині вимог про стягнення 178 098,32 грн, які включають в себе 153 140,41 грн неустойки 14 807,76 грн відсотків річних та 10 150,15 грн інфляційних втрату на підставі пункту 4 частини 1 статті 231 ГПК України (позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом).

3. Закрити провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кортева Агрісаєнс Україна" до Фермерського господарства "Голдфілд" у частині вимог про стягнення 2 537 537,86 грн заборгованості на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України (відсутній предмет спору).

4. Ухвалою суду повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Кортева Агрісаєнс Україна" (04070, м.Київ, вул. Сагайдачного Петра 1, ідентифікаційний код 31352075) з державного бюджету України судовий збір у розмірі 31 519 (тридцять одна тисяча п`ятсот дев`ятнадцять) грн 04 коп, сплачений згідно з платіжного доручення №160036681 від 09 січня 2026 року копія якого знаходиться в матеріалах справи.

5. Судові витрати позивача у вигляді судового збору в розмірі 1 068,59 грн покласти на позивача.

6. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Кортева Агрісаєнс Україна" про відшкодування витрат на правничу допомогу задоволити частково.

7. Стягнути з Фермерського господарства "Голдфілд" (35604, Рівненська область, Дубенський район, м.Дубно, вул.Семидубська 95, ідентифікаційний код 39901034) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кортева Агрісаєнс Україна" (04070, м.Київ, вул. Сагайдачного Петра 1, ідентифікаційний код 31352075) 40 000 (сорок тисяч) грн 00 коп витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач (Стягувач): Товариство з обмеженою відповідальністю "Кортева Агрісаєнс Україна" (04070, м.Київ, вул. Сагайдачного Петра 1, ідентифікаційний код 31352075).

Відповідач (Боржник): Фермерське господарство "Голдфілд" (35604, Рівненська область, Дубенський район, м.Дубно, вул.Семидубська 95, ідентифікаційний код 39901034).

Ухвала набирає законної сили у порядку передбаченому статтею 235 ГПК України та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 256, 257 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

повну ухвалу складено 08.04.2026

Суддя Андрій КАЧУР