ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

"27" березня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/1110/26

Господарський суд Одеської області у складі судді Рога Н.В., розглянув заяву (вх.№2-583/26 від 25.01.2026р.) Чорноморської окружної прокуратури про забезпечення позову у справі №916/1110/26

За позовом: керівника Чорноморської окружної прокуратури (68000, м. Чорноморськ, вул. Віталія Шума, 9/102Н, ) в інтересах держави

До відповідачів: Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області (68000, Одеська обл, м. Чорноморськ, прос. Миру, буд. 33, ), Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСГРЕЙНТЕРМІНАЛ» (68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Транспортна, буд. 44, )

про скасування державної реєстрації права оренди землі, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Керівник Чорноморської окружної прокуратури в інтересах держави звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, Товариства з обмеженою відповідальністю ( далі ТОВ) «ТРАНСГРЕЙНТЕРМІНАЛ» про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки ТОВ «ТРАНСГРЕЙНТЕРМІНАЛ» на об`єкт нерухомого майна земельну ділянку площею 19,4000 га кадастровий номер :02:034:0006 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 08) та зобов`язання ТОВ «ТРАНСГРЕЙНТЕРМІНАЛ» повернути Чорноморській міській раді Одеського району Одеської області земельну ділянку площею 19,4000 га з кадастровим номером :02:034:0006, яка знаходиться за адресою: Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Промислова, 1.

Разом із позовною заявою прокурором до суду подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову у справі шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 19,4000 та з кадастровим номером :02:034:0006, розташовану за адресою: вул. Промислова, 1, м. Чорноморськ, Одеська область (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 08, номер запису про інше речове право: 35958715); заборони ТОВ «ТРАНСГРЕЙНТЕРМІНАЛ» та за його замовленням іншим фізичним та/або юридичним особам (генеральним підрядникам) проведення будь-яких будівельних робіт на земельній ділянці площею 19,4000 га з кадастровим номером :02:034:0006, розташованій за адресою: вул. Промислова, 1, м. Чорноморськ, Одеська область (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 643 3 54051108, номер запису про інше речове право: 35958715); заборони Державній інспекції архітектури та містобудування України та її територіальним структурним підрозділам, на час розгляду справи та до набрання законної сили рішенням у справі, здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо будівництва об`єктів нерухомості та введення їх в експлуатацію на земельній ділянці площею 19,4000 га з кадастровим номером :02:034:0006, розташованій за адресою: вул. Промислова, 1, м.Чорноморськ, Одеська область; заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 19,4000 га з кадастровим номером :02:034:0006, розташованій за адресою: вул. Промислова, 1, м. Чорноморськ, Одеська область (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 08, номер запису про інше речове право: 35958715).

В обгрунтування заяви прокурор зазначає, що ТОВ «ТРАНСГРЕЙНТЕРМІНАЛ» 30.07.2019р. звернулось до Чорноморської міської ради із заявою про прийняття рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 19,4000 га за адресою: Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Промислова, 1, з «для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівельної та іншої промисловості (11.02)» на «для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства (12.04)» з подальшою передачею в оренду строком на 49 років. До заяви було додано схему ділянки, статут Товариства, витяг з Єдиного державного реєстру, викопіювання з генерального плану.

На підставі поданих ТОВ «ТРАНСГРЕЙНТЕРМІНАЛ» документів, Чорноморською міською радою 12.09.2019р. прийнято рішення № 495/19-УІІ «Про надання товариству з обмеженою відповідальністю «ТРАНСГРЕЙНТЕРМІНАЛ» дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 19,4000 га, цільове призначення якої змінюється, за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Промислова, 1, з подальшою передачею в оренду».

В подальшому, ТОВ «ПРАЙМКОНСАЛТ» на підставі поданих ТОВ «ТРАНСГРЕЙНТЕРМІНАЛ» документів розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 19,4000 га, за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Промислова, 1, цільове призначення якої змінюється з «для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівельної та іншої промисловості (11.02)» на «для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства (12.04)»

Рішенням Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області від 01.11.2019р. № 510/29-УІІ зазначений проект землеустрою було затверджено, земельну ділянку площею 19,4000 га з кадастровим номером :02:034:0006 передано ТОВ «ТРАНСГРЕЙНТЕРМІНАЛ» в оренду строком на 49 років з видом цільового призначення 12.04 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства.

Прокурор вважає, що вищезазначене рішення Чорноморської міської ради від 12.09.2019р. №495/19-УІІ є незаконними, договір оренди землі від 27.11.2019 р.(з додатками), укладений між Чорноморською міською радою та ТОВ «ТРАНСГРЕЙНТЕРМІНАЛ», є нікчемним в силу положень ст. 228 Цивільного кодексу України, державна реєстрація речового права оренди землі ТОВ «ТРАНСГРЕЙНТЕРМІНАЛ» підлягає скасуванню, а земельна ділянка площею 19,4000 га з кадастровим номером :02:034:0006, за адресою: Одеська область, Одеський район, м. Чорноморськ, вул. Промислова, 1 - поверненню у розпорядження Чорноморської територіальної громади.

На твердження прокурора, враховуючи, що ТОВ «ТРАНСГРЕЙНТЕРМІНАЛ» не є підприємством транспорту (не є перевізником) і не здійснює діяльність з експлуатації транспортної інфраструктури (не планував її здійснювати на момент звернення з оформлення документів на землю), земельна ділянка отримана ним у поза конкурентний спосіб з порушенням абз. 13 ч. 2 ст. 134, ст. 135 Земельного кодексу України, для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, а саме: вузла відбору проб, майданчика тимчасового зберігання тарних вантажів та стоянки вантажного автотранспорту - об`єктів дорожнього сервісу.

На думку прокурора, враховуючи, що станом на теперішній час Чорноморська міська рада є власником земельної ділянки площею 19,40 га з кадастровим номером :02:034:0006, що є предметом спору у виниклих правовідносинах, то остання у разі дострокового розірвання або припинення дії договору оренди земельної ділянки від 27.11.2019р., укладеного з ТОВ «ТРАНСГРЕЙНТЕРМІНАЛ», має необмежене право у будь-який момент відчужити/передати в користування спірну земельну ділянку на користь третіх осіб, що не являються учасниками цієї справи, що створить необхідність для звернення до суду з черговими позовами до останнього правонабувача, що не відповідає принципу процесуальної економії, а також призведе до додаткових фінансових витрат позивача.

Крім того, прокурор зазначає, що вбачається нічим необмежене право Чорноморської міської ради та ТОВ «ТРАНСГРЕЙНТЕРМІНАЛ» ініціювати та здійснити під час розгляду справи судом поділ спірної ділянки на декілька земельних ділянок (враховуючи значну площу земельної ділянки - 19,4 га), або об`єднання з іншими земельними ділянками (що раніше практикувалось у вигляді поділу та об`єднання цієї земельної ділянки), що призведе до неможливості реального поновлення інтересів держави щодо витребування земельної ділянки, а також унеможливить або суттєво ускладнить виконання рішення суду, якщо воно буде постановлене на користь позивача

Також, прокурор звернув увагу, що у п. 7 оспорюваного договору оренди земельної ділянки від 27.11.2019р., укладеного між Чорноморською міською радою та ТОВ «ТРАНСГРЕЙНТЕРМІНАЛ», сторони узгодили, що за згодою орендодавця орендар має право передавати орендовану земельну ділянку або її частину іншій особі у суборенду за умов забезпечення використання її за цільовим призначенням та умовами договору.

Тобто, станом на теперішній час орендар - ТОВ «ТРАНСГРЕЙНТЕРМІНАЛ», у разі отримання згоди орендодавця, мас нічим необмежене право в період розгляду справи судом передати в суборенду спірну земельну ділянку на користь третіх осіб, що не являються учасниками цієї справи, на права яких може вплинути рішення по суті справи. При цьому, незалучення до участі у справі особи, чиї права та інтереси зачіпаються судовим рішенням, є обов`язковою підставою для скасування такого рішення апеляційним судом, що не відповідає принципу процесуальної економії.

Враховуючи вищевикладене, на твердження прокурора, є обгрунтовані підстави для вжиття заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на спірну земельну ділянку з кадастровим номером :02:034:0006.

При цьому, прокурор вважає, що враховуючи те, що ТОВ «ТРАНСГРЕЙНТЕРМІНАЛ» вже отримало містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки від 18.03.2020р. № 04 та від 21.10.2024р. №13, затверджені Чорноморською міською радою Одеського району Одеської області, для проектування нового будівництво вузла відбору проб, майданчика тимчасового зберігання тарних вантажів та стоянки вантажного автотранспорту, та первинні дозвільні документи на будівництво в ДІАМ, проведення Товариством будь-яких будівельних робіт на спірній земельній ділянці унеможливить виконання рішення суду в частині повернення земельної ділянки у стані не гіршому, порівняно з тим, у якому відповідач одержав її в оренду, якщо рішення буде винесено на користь позивача.

Для недопущення вчинення відповідачем під час судового розгляду позову дій щодо забудови спірної земельної ділянки або залучення інвестицій, які можуть нівелювати мету звернення прокурора за захистом інтересів держави до суду, прокурор просить також застосувати захід забезпечення у вигляді заборони проведення будівельних робіт на спірній земельній ділянці.

Також, на думку прокурора, заборона органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно проводити будь - які реєстраційні дії щодо спірного об`єкту нерухомого майна мінімізує вірогідність перереєстрації чи надання в користування третім особам прав на спірну земельну ділянки, а у випадку здійснення в процесі судового розгляду реєстраційних дій зі спірним об`єктом, зазначене не сприятиме поновленню інтересів територіальної громади на мирне володіння, користування та розпорядження землями та,по суті, буде прихованим виведенням земель із користування відповідача.

Враховуючи вищевикладене, прокурор вважає, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить чи навіть унеможливить виконання рішення суду, якщо воно буде винесене на користь позивача.

На твердження прокурора, приймаючи до уваги норми процесуального законодавства, а також зв`язок між заходами щодо забезпечення позову і предметом позовних вимог, імовірності утруднення поновлення прав Чорноморської територіальної громади, а також зважаючи на цінність спірної земельної ділянки, наявні обґрунтовані доводи щодо необхідності вжиття саме таких заходів забезпечення позову.

Прокурор відмітив, що з урахуванням обставин справи та ст. 141 ГПК України, пропозиції щодо зустрічного забезпечення позову відсутні.

Посилаючись на ст. 136, 137 ГПК України прокурор просить задовольнити заяву і вжити вищезазначені заходи забезпечення позову.

Розглянув заяву керівника Чорноморської окружної прокуратури про забезпечення позову, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному ст.ст. 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає ст. 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Правові висновки щодо застосування ст.ст. 136, 137 ГПК України у контексті мети та сутності забезпечення позову є послідовними і сталими, викладені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024р. у справі №754/5683/22, у постановах Верховного Суду від 08.07.2024р. у справі №910/1686/24, від 26.08.2024 р.у справі №922/1454/24 тощо.

Метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Кюблер проти Німеччини»).

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Близькі за змістом висновки щодо застосування ст.ст. 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018р. у справі №910/19256/16, від 14.05.2018р. у справі №910/20479/17, від 14.06.2018р. у справі №916/10/18, від 23.06.2018р. у справі №916/2026/17, від 16.08.2018р. у справі №910/5916/18, від 11.09.2018р. у справі №922/1605/18, від 14.01.2019р. у справі №909/526/18, від 21.01.2019р. у справі №916/1278/18, від 25.01.2019р. у справі №925/288/17, від 26.09.2019р. у справі №904/1417/19 тощо.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) виключено; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) виключено; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною першою ст. 138 ГПК України визначено, що заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Суд зазначає, що наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії з відповідним їх підтвердженням. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави заявлених позовних вимог та застосування відповідного їм заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020р. у справі №753/22860/17).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020р. у справі №381/4019/18 також висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо заявлених позовних вимог з огляду на співмірність та необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.07.2024р. у справі №925/1459/23, від 06.06.2024р. у справі №910/17599/23, від 24.05.2023р. у справі №906/1162/22, від 29.06.2023р. у справі №925/1316/22.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.4 ст.137 ГПК України).

При цьому, слід зауважити, що Верховний Суд у низці постанов зазначав щодо суті цих критеріїв.

Так, співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати у результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020р. у справі №381/4019/18).

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення порушеного права (інтересу), про захист яких просить заявник, неправомірністю дій відповідача, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

При цьому, у постанові від 24.04.2024р. у справі №754/5683/22 Велика Палата Верховного Суду констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Обранням належного відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвідношення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову (постанова Верховного Суду від 16.11.2023р. у справі №921/333/23).

Суд також вважає за необхідне наголосити на тому, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

Згідно зі сталою практикою Верховного Суду законодавством покладено на заявника обов`язок обґрунтування підстав, які можуть утруднити чи унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позову або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Близька за змістом правова позиція визначена у постановах Верховного Суду від 08.07.2024р. у справі №916/143/24, від 04.10.2024р. у справі №913/289/24.

Положеннями, якими врегульовано питання вжиття заходів забезпечення позову, передбачено, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної осіб, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень. Сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Суд, досліджуючи питання адекватності та співмірності заходів забезпечення позову, а також наявності передумов для застосування таких заходів виходить з того, що предметом спору є скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки ТОВ «ТРАНСГРЕЙНТЕРМІНАЛ» на об`єкт нерухомого майна земельну ділянку площею 19,4000 га кадастровий номер :02:034:0006 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 08) та зобов`язання ТОВ «ТРАНСГРЕЙНТЕРМІНАЛ» повернути Чорноморській міській раді Одеського району Одеської області земельну ділянку площею 19,4000 га з кадастровим номером :02:034:0006, яка знаходиться за адресою: Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Промислова, 1, що передбачає можливість застосування заходів забезпечення шляхом накладення арешту на зазначену земельну ділянку.

Разом з тим, Верховний Суд в постанові від 04.12.2025р. у справі № 916/3385/25 зазначив, що про наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії з відповідним їх підтвердженням. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави заявлених позовних вимог та застосування відповідного їм заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ураховуючи правові позиції щодо застосування ст.ст. 136, 137 ГПК України та практику Верховного Суду, законодавством саме на заявника покладено обов`язок обґрунтування підстав, які можуть утруднити чи унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позову (аналогічна позиція Верховного Суду викладена у постанові від 04.12.2025р. у справі №916/3385/25).

Господарський суд звертає увагу, що вжиття заходів забезпечення позову передбачає доведення стороною обставин вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Аналогічна позиція міститься у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023р. у справі №905/448/22.

Нормами статті 136 ГПК України передбачено, що забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

З огляду на викладене, заходи забезпечення позову мають чітко відповідати суті та предмету заявлених позовних вимог, оскільки це гарантує, що вжиті заходи не виходять за межі спору, сприяють належному виконанню судового рішення і не створюють необґрунтованих перешкод для сторін у справі.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язуються заявлені позовні вимоги та застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову суду, зокрема, належить встановити наявність обставин, які свідчать про небезпідставність вимог позивача та ризик незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Зазначений висновок узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020р. у справі №753/22860/17, від 12.02.2020р. у справі №381/4019/18, від 24.04.2024р. у справі №754/5683/22, та правовими висновками Верховного Суду у постановах від 21.01.2019р. у справі № 902/483/18, від 28.08.2019р. у справі № 910/4491/19, від 12.05.2020р. у справі № 910/14149/19, від 13.01.2020р. у справі №922/2163/17.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову, зокрема, щодо заявлених в цій справі вимог.

Господарський суд зазначає, що у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023р. у справі №905/448/22 міститься висновок про те, що вжиття заходів забезпечення позову передбачає доведення стороною обставин вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

З огляду на викладене, зазначений висновок Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду свідчить, що вимога про надання доказів витрачання відповідачем коштів не може розглядатися як єдина підстава для застосування заходів забезпечення позову, однак не виключає зобов`язання заявника щодо доведення необхідності такого забезпечення шляхом подання доказів підтверджуючих підставність заявлених вимог та ризик утруднення чи унеможливлення виконання у майбутньому відповідного судового рішення.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 18.06.2025р. у справі №918/73/25 зазначив те, що наведений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023р. у справі №905/448/22 підхід передбачає необхідність доказування наявності обґрунтованої необхідності у застосуванні заходів забезпечення позову шляхом подання доказів до суду щодо наявності фактичних обставин, з якими закон пов`язує застосування такого заходу забезпечення позову, обґрунтування позивачем відомих останньому обставин або тих обставин, про які він об`єктивно може дізнатися, які б свідчили про утруднення чи унеможливлення виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Крім того, наведений зміст вказаної постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду засвідчує, що у ній взагалі відсутні правові висновки про те, що у питанні застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та/або грошові кошти, що знаходяться на рахунках відповідача/зацікавленої особи, позивач (заявник) звільняється від доказування наявності обґрунтованої необхідності у застосуванні заходів забезпечення позову шляхом подання доказів до суду щодо наявності фактичних обставин, з якими закон пов`язує застосування такого заходу забезпечення позову (з таких мотивів виходила Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, повертаючи справу №917/1610/23 відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду ухвалою від 01.03.2025р.).

Вищенаведена позиція міститься у постанові Верховного Суду від 04.12.2025р. у справі №916/3385/25 та є релевантною у даній справі.

Суд зазначає, що самі лише твердження прокурора про потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення у разі задоволення позову, з огляду на заявлені у цій конкретній справі предмет і підстави позову щодо неправомірності дій відповідачів, без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Так, у даному випадку, прокурор просить суд накласти арешт на земельну ділянку площею 19,4000 га з кадастровим номером :02:034:0006, розташовану за адресою: вул. Промислова, 1, м. Чорноморськ, Одеська область (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 08, номер запису про інше речове право: 35958715), заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 19,4000 га з кадастровим номером :02:034:0006, розташованої за адресою: вул. Промислова, 1, м. Чорноморськ, Одеська область (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 08, номер запису про інше речове право: 35958715), заборонити ТОВ «ТРАНСГРЕЙНТЕРМІНАЛ» та за його замовленням іншим фізичним та/або юридичним особам (генеральним підрядникам) проведення будь-яких будівельних робіт на земельній ділянці площею 19,4000 га з кадастровим номером :02:034:0006, розташованій за адресою: вул. Промислова, 1, м. Чорноморськ, Одеська область (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 643 3 54051108, номер запису про інше речове право: 35958715) та заборонити Державній інспекції архітектури та містобудування України та її територіальним структурним підрозділам, на час розгляду справи та до набрання законної сили рішенням у справі, здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо будівництва об`єктів нерухомості та введення їх в експлуатацію на земельній ділянці площею 19,4000 га з кадастровим номером :02:034:0006, розташованій за адресою: вул. Промислова, 1, м.Чорноморськ, Одеська область.

Водночас, господарський суд зазначає, що прокурором не надано належних та допустимих доказів, в розумінні статей 76, 77 ГПК України, які б свідчили про вчинення або намір вчинити відповідачами дії, спрямовані на ухилення від виконання судового рішення, зокрема, вчинення Чорноморською міською радою дій, направлених на подальше розпорядження спірною земельною ділянкою ( за умови наявності чинного договору оренди земельної ділянки), вчинення ТОВ «ТРАНСГРЕЙНТЕРМІНАЛ» станом на даний час дій, направлених на нове будівництво тощо, що буде мати наслідком утруднення або унеможливлення виконання в майбутньому судового рішення у разі невжиття заходів забезпечення позову.

Щодо зазначення прокурором про те, що у 2021р. на спірній земельній ділянці відбувалось будівництво, на думку суду, вищенаведене не свідчить про те, що станом на 2026р. таке будівництво продовжується.

Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу, що сам по собі факт можливості відповідачів розпоряджатися земельною ділянкою, та/або здійснити дії щодо будівництва на ній не є доказом ризику ухилення від виконання судового рішення за конкретно цим позовом з огляду на його підстави і предмет.

Таким чином, оцінивши доводи прокурора щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом спору, імовірність істотного ускладнення або неможливості виконання рішення господарського суду та ефективного захисту прав позивача у разі невжиття таких заходів, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення заяви керівника Чорноморської окружної прокуратури про забезпечення позову.

Згідно з ч.1, ч.6 ст.140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

За приписами ч.4 зазначеної статті, у виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

У даному випадку, суд не вважав за необхідне призначати судове засідання для розгляду заяви про застосування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись ст. ст. 136, 137, 140, 234 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні заяви керівника Чорноморської окружної прокуратури (вх.№2-583/26 від 25.01.2026р.) про забезпечення позову у справі №916/1110/26 шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 19,4000 га з кадастровим номером :02:034:0006, розташовану за адресою: вул. Промислова, 1, м. Чорноморськ, Одеська область (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 08, номер запису про інше речове право: 35958715); заборони ТОВ «ТРАНСГРЕЙНТЕРМІНАЛ» та за його замовленням іншим фізичним та/або юридичним особам (генеральним підрядникам) проведення будь-яких будівельних робіт на земельній ділянці площею 19,4000 га з кадастровим номером :02:034:0006, розташованій за адресою: вул. Промислова, 1, м. Чорноморськ, Одеська область (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 08, номер запису про інше речове право: 35958715); заборони Державній інспекції архітектури та містобудування України та її територіальним структурним підрозділам на час розгляду справи та до набрання законної сили рішення у справі, здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо будівництва об`єктів нерухомості та введення їх в експлуатацію на земельній ділянці площею 19,4000 га з кадастровим номером :02:034:0006, розташованій за адресою: вул. Промислова, 1, м.Чорноморськ, Одеська область; заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 19,4000 га з кадастровим номером :02:034:0006, розташованої за адресою: вул. Промислова, 1, м. Чорноморськ, Одеська область (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 08, номер запису про інше речове право: 35958715) відмовити.

Ухвала набирає законної сили 27.03.2026р. в порядку ст.235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення (підписання).

Суддя Рога Наталія Василівна