26 березня 2026 року
cправа № 922/1585/25
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранець О. М. - головуючий, Кролевець О.А., Мамалуй О. О.,
розглянувши у порядку письмового провадження заяву Приватного акціонерного товариства "Зміївська овочева фабрика"
про ухвалення додаткової постанови
у справі № 922/1585/25
за позовом Приватного акціонерного товариства "Зміївська овочева фабрика"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Харківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України"
про визнання протиправним та скасування рішення,
У травні 2025 року Приватне акціонерне товариство «Зміївська овочева фабрика» звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою, у якій просило визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Харківської міської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» з розгляду актів про порушення вимог кодексу ГРМ від 02.01.2025 (протокол № 002916/2 від 02.01.2025) про задоволення Акта про порушення № 002916 від 04.11.2024, який складений стосовно Приватного акціонерного товариства «Зміївська овочева фабрика», та про донарахування обсягу природного газу на суму 107834,47 грн.
Позов обґрунтовано порушенням відповідачем вимог Кодексу ГРМ при складанні акта про порушення, який є підставою для застосування норм розділу ХІ Кодексу ГРМ для проведення перерахунку (донарахування) або зміни режиму нарахування природного газу споживачу, що на думку позивача, є підставою для визнання протиправним спірного рішення та його скасування.
Господарський суд Харківської області рішенням від 03.09.2025 у справі № 922/1585/25, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 27.10.2025, позов задовольнив. Визнав протиправним та скасував рішення Комісії з розгляду актів про порушення вимог кодексу ГРМ від 02.01.2025 (протокол № 002916/2 від 02.01.2025) про задоволення Акту про порушення № 002916 від 04.11.2024, який складений стосовно Приватного акціонерного товариства «Зміївська овочева фабрика», та про донарахування обсягу природного газу на суму 107834,47 грн. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Харківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» на користь позивача витрати по сплаті судового збору 2 422 грн 40 коп.
За наслідками касаційного оскарження Верховний Суд постановою від 15.01.2026 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Харківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" залишив без задоволення, рішення Господарського суду Харківської області від 03.09.2025, постанову Східного апеляційного господарського суду від 27.10.2025, постанову Східного апеляційного господарського суду від 27.10.2025 (за результатами перегляду ухвали Господарського суду Харківської області від 18.09.2025), додаткову постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 залишив без змін.
Позивачем був поданий відзив на касаційну скаргу відповідача, у якому він просив залишити касаційну скаргу без задоволення, оскаржені судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій залишити без змін. Просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у суді касаційної інстанції у розмірі 5000 грн.
Вирішення цього клопотання відкладено, надано відповідачеві можливість надати письмові заперечення щодо заявленого позивачем до відшкодування розміру витрат на правничу допомогу у суді касаційної інстанції.
Відповідач заперечень щодо заявленого позивачем клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу суду не надав.
Приватне акціонерне товариство "Зміївська овочева фабрика" звернулося до Верховного Суду через систему «Електронний суд» із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, у якій просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Харківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» на користь Приватного акціонерного товариства «Зміївська овочева фабрика» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн.
На підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем були надані суду:
- копія договору № 18/03/2025 про надання правничої допомоги від 18.03.2025;
- копія додаткової угоди від 30.12.2025 до договору № 18/03/2025 про надання правничої допомоги від 18.03.2025;
- копія акту про надані послуги (правничу допомогу) № 5 від 09.01.2026;
- копія договору про залучення адвоката від 06.05.2025.
Відповідно до частини третьої статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Розглянувши заяву позивача, суд вважає, що ця заява підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
Разом з тим чинне процесуальне законодавство також визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до частини третьої статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За частиною першою статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).
Водночас за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).
У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).
Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії/ бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
Позивач у відзиві на касаційну скаргу, який для нього є першою заявою у суді касаційної інстанції по суті справи, зазначив, що поніс судові витрати у вигляді правової допомоги у суді касаційної інстанції у розмірі 5 000 грн.
Отже, стороною позивача була виконана вимога законодавства щодо подання відповідної заяви про намір понести судові витрати.
У заяві про ухвалення судового рішення про розподіл витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції позивач зазначив, що 18.03.2025 між Приватним акціонерним товариством «Зміївська овочева фабрика» та Адвокатським об`єднанням «Тауер» укладено договір № 18/03/2025 про надання правничої допомоги.
У зв`язку з необхідністю одноразового залучення адвоката Гнідченка Г. Г. до діяльності Адвокатського об`єднання «Тауер» ними було укладено договір про залучення адвоката від 06.05.2025.
Адвокат залучається Об`єднанням для складання та подання до суду позовної заяви, відповіді на відзив, інших заяв по суті справи, інших заяв по суті справи, заяв з процесуальних питань, апеляційних скарг, касаційних скарг, представництва прав та інтересів Клієнта у Господарському суді Харківської області, Східному апеляційному господарському суді, Верховному Суді у господарській справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Зміївська овочева фабрика» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Харківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про визнання протиправним та скасування рішення Комісії з розгляду актів про порушення вимог кодексу ГРМ від 02.01.2025 (протокол № 002916/2 від 02.01.2025) про задоволення Акта про порушення № 002916 від 04.11.2024, який складений стосовно Приватного акціонерного товариства «Зміївська овочева фабрика», та про донарахування обсягу природного газу на суму 107834,47 грн.
Також, 30.12.2025 між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Тауер» укладено Додаткову угоду до Договору № 18/03/2025 про надання правничої допомоги від 18.03.2025, умовами якої передбачено домовленість сторін про те, що Об`єднання надає послуги за Договором у вигляді складання та подання до суду, апеляційних скарг, відзиву на апеляційну скаргу, касаційних скарг, відзиву на касаційну скаргу, інших заяв по суті справи, заяв з процесуальних питань, представництва прав та інтересів Клієнта у Східному апеляційному господарському суді, Верховному Суді у господарській справі № 922/1585/25.
Відповідно до цієї Додаткової угоди від 30.12.2025 до договору № 18/03/2025 про надання правничої допомоги від 18.03.2025 (п. 2) сторони домовились, що за надання Об`єднанням правничої допомоги за договором встановлюється оплата у вигляді фіксованої ставки адвокатського гонорару в такому розмірі:
- підготовка та подання до Верховного Суду відзиву на касаційну скаргу - 5000,00 грн (п`ять тисяч грн 00 коп).
Загальна вартість наданої правничої допомоги визначається сторонами в актах про надані послуги (правничу допомогу). Порядок оплати послуг передбачено п. 3 Додаткової угоди.
Сторони за Договором № 18/03/2025 про надання правничої допомоги від 18.03.2025 підписали Акт про надані послуги (правничу допомогу) № 5 від 09.01.2026, відповідно до якого вартість наданих послуг складає 5000,00 грн.
Проаналізувавши надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у суді касаційної інстанції, Верховний Суд вважає, що вони беззаперечно підтверджують розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу у суді касаційної інстанції.
Відповідачу була надана можливість заперечити щодо заявленого позивачем до відшкодування розміру судових витрат, понесених ним у суді касаційної інстанції, однак відповідач своїм правом довести неспіврозмірність заявленого позивачем до відшкодування розміру судових витрат на правничу допомогу не скористався.
Верховний Суд вважає, що заявлені позивачем до стягнення судові витрати належно підтверджені, відповідають критеріям співмірності (є співмірними зі складністю справи та обсягом і складністю виконаних адвокатом робіт), обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, розумності розміру адвокатських витрат та підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача повністю.
Керуючись статтями 126, 129, 234, 235, 244, 315 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Заяву Приватного акціонерного товариства "Зміївська овочева фабрика" щодо відшкодування судових витрат задовольнити.
3. Видачу відповідного наказу у справі № 922/1585/25 доручити Господарському суду Харківської області.
4. Додаткова постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та не підлягає оскарженню.
Головуючий О. Баранець
Судді О. Кролевець