УХВАЛА

06 квітня 2026 року

м. Київ

cправа № 925/780/25

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Малашенкової Т.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Золотоніської районної державної адміністрації Черкаської області (далі - Золотінська РДА, скаржник, відповідач-1)

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2026 про відмову у відкритті апеляційного провадження

у справі за позовом керівника Золотоніської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Північного офісу Держаудитслужби, в особі структурного підрозділу Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області

до:

1) Золотоніської РДА;

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Дорожньо-будівельне управління - 70»

про визнання недійсним договору та стягнення 1 055 904,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Золотоніська РДА 25.03.2026 через Електронний суд звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить, зокрема, скасувати ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2026 у справі №925/780/25, справу передати на розгляд до Північного апеляційного господарського суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Золотоніської РДА на рішення Господарського суду Черкаської області від 19.01.2026 у справі №925/780/25. Крім того, скаржник у прохальній частині касаційної скарги просить відстрочити сплату судового збору за подання цієї касаційної скарги до прийняття судового рішення за результатами розгляду касаційної скарги.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2026 для розгляду справи №925/780/25 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т.М. - головуюча, Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.

Так, предметом касаційного оскарження є ухвала Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2026 про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі, якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Золотоніської РДА на рішення Господарського суду Черкаської області від 19.01.2026 у справі №925/780/25.

З огляду на викладене оскаржується ухвала суду апеляційної інстанції зі справи про відмову у відкритті апеляційного провадження, яка належить до переліку судових рішень, на які учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки), мають право подати касаційну скаргу (пункт 3 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України)).

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

У поданій касаційній скарзі Золотоніська РДА з посиланням на абзац другий частини другої статті 287 ГПК України та вказуючи, зокрема, статтю 236 ГПК України, зазначає, що ухвала Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2026 у справі №925/780/25 є незаконною, необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права, зокрема, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а також невідповідності висновків суду обставинам (вимогам) апеляційного оскарження відповідачем-1 рішення Господарського суду Черкаської області від 19.01.2026 у справі №925/780/25.

Також скаржник у касаційній скарзі зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд апеляційної інстанції не досліджував належним чином і не оцінював у сукупності обставини подання апеляційної скарги, а також доводи, наведені в обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, у контексті наявності підстав для поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги з інших поважних причин та проявив надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства, що мало наслідком визнання причин пропуску процесуального строку для подання апеляційної скарги необґрунтованими.

З огляду на викладене касаційна скарга Золотоніської РДА подана із додержанням вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб).

Як убачається з Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР) Північним апеляційним господарським судом у справі №925/780/25 постановлено 10.03.2026 ухвалу відповідно до вступної частини якої склад учасників справи зазначено: за позовом керівника Золотоніської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Північного офісу Держаудитслужби, в особі структурного підрозділу Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області до відповідача-1: Золотоніської районної державної адміністрації Черкаської області, до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю «Дорожньо-будівельне управління - 70» (далі - ТОВ «Дорожньо-будівельне управління - 70» ) про визнання недійсним договору та стягнення 1 055 904,00 грн.

Проте, у поданій скаржником касаційній скарзі, окрім зазначених учасників у цій справі, вказано: «Третя особа Північне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України» яка не визначена такою за вступною частиною ухвали апеляційного суду від 10.03.2026 у цій справі, що свідчить про невідповідність касаційної скарги вимогам пункту 3 частини другої статті 290 ГПК України.

Виходячи з вищевикладеного, Верховний Суд зазначає, що з метою усунення допущеного недоліку скаржнику необхідно привести касаційну скаргу у відповідність до вимог пункту 3 частини другої статті 290 та зазначити усіх учасників справи, які відносяться до цієї справи з урахуванням їх процесуального статусу.

Отже касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 ГПК України.

Наслідком неусунення цього недоліку є повернення касаційної скарги скаржнику на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави для звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

Відповідно до частини першої статті 4 Закон України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За приписами підпункту 8 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставку судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу суду встановлено в розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Приписами статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2026 року визначений у розмірі 3 328,00 грн.

У поданій касаційній скарзі Золотоніська РДА просить скасувати ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2026 у справі №925/780/25.

Отже, з урахуванням викладеного та беручи до уваги предмет касаційної скарги Золотоніська РДА (оскарження ухвали апеляційного господарських судів) при поданні касаційної скарги в електронній формі через Електронний суд, зважаючи на понижуючий коефіцієнт 0,8, мала сплатити судовий збір, у розмірі 2 662,40 грн.

Всупереч зазначеним вимогам до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Натомість скаржник у клопотанні викладеному в касаційній скарзі просить відстрочити сплату судового збору за подання цієї касаційної скарги до прийняття судового рішення за результатами розгляду касаційної скарги, яке мотивовано тим, що непереборними обставинами для скаржника є сама ситуація, у якій опинився відповідач-1, який є місцевим органом виконавчої влади, і не є суб`єктом, який здійснює розпорядження коштами самостійно.

Відповідно до кошторису видатків на 2026 рік, затвердженого Черкаською обласною державною адміністрацією, Золотоніській РДА виділено 13 075,3 тис. грн, з яких видатки на оплату праці і нарахування на заробітну плату складають 12 204,6 тис. грн або 93,3%. Видатки на оплату комунальних послуг та енергоносіїв складають 522,1 тис. грн або 4%. Втім, це захищені статті видатків, які згідно з законодавством не можуть бути використані ні на які інші потреби. Решта 2,7% або 348,6 тис. грн - це кошти, виділені на 2026 рік на виплату добових на відрядження та на придбання необхідних для забезпечення основної діяльності товарів та послуг, як то канцтовари, миючі засоби, паливо, запчастини, послуги інтернету, зв`язку, ремонту офісної техніки, тощо. За вказаним КЕКВ в березні 2026 року фінансування не було та на підтвердження вказаної інформації скаржник надає службову записку відділу бухгалтерського обліку та господарського забезпечення Золотоніської РДА від 18.03.2026 №18/05-19 та зазначає, що коштів наявних станом на березень 2026 року у своєму розпорядженні скаржник не має, а отже, і здійснити такий перерозподіл було неможливо, що на думку скаржника є непереборною обставиною, яка об`єктивно заважає подати касаційну скаргу. Крім цього, на думку скаржника, ця обставина не є організаційною (суб`єктивною причиною), а пов`язана саме з нормативною складовою у роботі районних державних адміністрацій в галузі бюджету та на підтвердження відповідних обставин надає кошторис видатків на 2026 рік, затверджений Черкаською обласною державною адміністрацією.

Також скаржник з посиланням на службову записку відділу бухгалтерського обліку та господарського забезпечення Золотоніської РДА від 18.03.2026 №18/05-19, додану до касаційної скарги, вказує, що за відсутності суми фінансування на рахунку відповідача-1, єдиним можливим джерелом отримання коштів є субвенції з місцевого бюджету територіальних громад, а тому начальник Золотоніської РДА Ю. Дудка звернувся з листом до голови Шрамкіської сільської територіальної громади від 19.03.2026 №863/01-01-40 (доданий до касаційної скарги) з проханням розглянути та прийняти на черговій сесії селищної ради Програму підтримки діяльності органів виконавчої влади на 2026 рік та передбачити фінансування в сумі 3 328,00 грн на оплату судового збору Золотоніській РДА за подання касаційної скарги у цій справі, тоді як відповіді або грошових коштів від територіальної громади станом на дату подання касаційної скарги відповідачем-1 не отримано.

Дослідивши вказане клопотання, проаналізувавши норми чинного законодавства, якими врегульовано порядок, зокрема, відстрочення сплати судового збору, практику Європейського суду з прав людини, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання з огляду на таке.

Верховний Суд виходить з того, що необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статті 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Касаційний господарський суд зауважує, що «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, включно з фінансовими. Так, інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовуватися накладенням фінансових обмежень на доступ особи до суду. Вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права на доступ до суду, яке саме собою є таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі»).

Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).

Отже, Верховний Суд висновує, що судовий збір сам по собі не обмежує право особи на справедливий суд.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про судовий збір» (в редакції Закону №4508-ІХ від 18.06.2025) визначено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік фізичної особи, яка подає позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу; або

2) особами, які подають позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу, є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю; або

4) заявником (позивачем) у межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) є юридична або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, яка перебуває у судових процедурах розпорядження майном, санації або реструктуризації боргів, за клопотанням арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією) або боржника.

Частинами другою та третьою цієї статті зазначено, що:

суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті;

при визначенні майнового стану особи для цілей цієї статті суд може враховувати інформацію про розмір доходів за попередній календарний рік, перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, наявність у власності нерухомого, рухомого майна та/або іншого цінного майна, а також інші обставини, які мають значення для оцінки майнового стану особи.

Верховний Суд наголошує, що право застосування статті 8 Закону України «Про судовий збір» у контексті, зокрема, відстрочення сплати судового збору щодо юридичних осіб Велика Палата Верховного Суду висловлювалася послідовно і неодноразово.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 0940/2276/18 висловлена наступна правова позиція:

У пункті 37 «З аналізу статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення;

у пункті 39 «Так, умови, визначені у пунктах 1 та 2 частини першої статті 8, можуть застосовуватися лише до фізичних осіб, котрі перебувають у такому фінансовому стані, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру їх річного доходу, та до фізичних осіб, що мають певний соціальний статус, підтверджений державою, - є військовослужбовцями, батьками, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокими матерями (батьками), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; особами, які діють в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена»;

у пункті 41 «Окремо слід зазначити, що встановлений статтею 8 Закону України «Про судовий збір» перелік умов, за яких особа може бути звільнена від сплати судового збору, також є вичерпним».

Водночас відповідно до положення пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» можуть бути застосовані до відповідача - фізичної особи за наявності відповідної підстави, визначеної зазначеною нормою. (Пункти 61, 70 постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.11.2023 у справі №906/308/20).

Як вбачається з відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, керівник Золотоніської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Північного офісу Держаудитслужби в особі структурного підрозділу Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області звернувся до суду з позовом до відповідачів: Золотоніської РДА та ТОВ «Дорожньо-будівельне управління - 70» з вимогами:

визнати недійсним договір від 15.05.2019 №18 про надання послуг з поточного середнього ремонту ділянки (ділянок) автомобільної дороги О 240529 /Н-08/ - Нова Дмитрівка - Золотоноша км 0+000- км 3+700, укладений між Золотоніською РДА та ТОВ «Дорожньо-будівельне управління - 70» за результатами відкритих торгів UA-2019-04-12-002570-а;

стягнути з ТОВ «Дорожньо-будівельне управління - 70» на користь Золотоніської РДА кошти в сумі 1 055 904 грн, а з Золотоніської РДА одержані нею за рішенням суду кошти в сумі 1 055 904 грн - стягнути в доход держави.

Отже, предметом справи, що розглядається, не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, а є визнання недійсним договору та стягнення коштів.

Верховний Суд зазначає, що за приписами статті 7 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин.

Верховним Судом посилання скаржника про відстрочення сплати судового збору, мотивоване його фінансовим станом відхиляються з огляду на статтю 7 ГПК України, в силу якої правосуддя здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин, ця справа за предметом позову не є про захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, а тому не може бути умовою для звільнення, зменшення розміру сплати судового збору, адже не базується на статті 8 Закону України «Про судовий збір» та правових висновків Великої Палати Верховного Суду щодо її застосування, ураховуючи характер спірних правовідносин, а наведені аргументи в цьому контексті не будуть умовою, яка є підставою відстрочення сплати судового збору.

Верховний Суд звертає увагу, на пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.01.2026 у справі №925/1293/19 «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що висновок судів про неможливість застосування статті 8 Закону №3674-VI до юридичних осіб без додаткового аналізу обставин конкретної справи - за висновками ЄСПЛ - не відповідає вимогам Конвенції, оскільки пропорційність обмеження доступу до суду має оцінюватися індивідуально з урахуванням фактичної можливості сплатити збір та наслідків відмови у такому доступі для права на судовий захист».

Зі статті 8 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що:

1) законодавець, застосував конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначивши, що питання, зокрема, щодо звільнення, зменшення, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення, розстрочення;

2) умови застосування диференційовані за суб`єктним та предметним застосуванням.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про відстрочку судового збору, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення ЄСПЛ у справі «Княт проти Польщі» (Kniat v. Poland) від 26.07.2005, пункт 44; рішення ЄСПЛ у справі «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» (Jedamski and Jedamska v. Poland) від 26.07.2005, пункти 63, 64).

Верховний Суд зазначає, що доводи, наведені скаржником, який є органом місцевого самоврядування за Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», щодо відсутності у нього коштів на сплату судового збору через відсутність фінансування та непередбачених видатків, не можуть виступати як необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору чи тимчасова відсутність таких коштів. Це пов`язано з тим, що Держава в цілому має дотримуватися принципу «належного урядування» та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж.

Статтею 42, 43 ГПК України передбачено обов`язок учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватися процесуальними правами та виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Наведеними положеннями ГПК України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання сплати судового збору за падання касаційної скарги.

Тобто, особа, зацікавлена у поданні касаційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Суд, з огляду на положення частини третьої статті 8 Закону України «Про судовий збір», надавши оцінку наведеним Золотоніської РДА доводам та наданим доказам, відзначає, що відсутність у бюджеті видатків на сплату судового збору не є тією обставиною і підґрунтям для відстрочки у сплаті судового збору з міркувань означених у цій ухвалі.

З огляду на викладене, суд оцінивши доказі надані на підтвердження майнового стану скаржника, дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання Золотоніської РДА про відстрочення сплати судового збору, оскільки вони не доводять відсутності джерел, які могли бути використані для сплати судового збору, а предметом позову не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, предметом спору у цій справі є визнання недійсним договору та стягнення коштів, а наведені аргументи в цьому контексті не є умовою, яка є підставою для відстрочення сплати судового збору і не узгоджується зі статтею 7 ГПК України та статтею 8 Закону України «Про судовий збір».

За таких обставин, враховуючи положення статті 129 Конституції України, за якою основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також зважаючи на імперативний зміст статті 8 Закону України «Про судовий збір», вказане клопотання про відстрочення сплати судового збору задоволенню не підлягає.

Наслідком не усунення цього недоліку є повернення касаційної скарги скаржнику на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України.

Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити.

З огляду на викладене касаційна скарга Золотоніської РДА підлягає залишенню без руху на підставі частини другої статті 292 ГПК України із наданням скаржникові строку для усунення зазначених вище недоліків шляхом надання:

касаційної скарги в новій редакції із зазначенням усіх учасників справи, які відносяться до цієї справи з урахуванням їх процесуального статусу та зазначити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб), їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб);

документа на підтвердження сплати судового збору за касаційну скаргу, у сумі 2 662,40 грн, який має бути перерахований за реквізитами рахунку для зарахування до Державного бюджету України судового збору за розгляд справ Верховним Судом (Касаційним господарським судом), які розміщені на сайті «Судова влада України» та є актуальними на час вчинення дії.

Матеріали з усуненням недоліків касаційної скарги слід подати в Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у встановлений цією ухвалою строк, а також надати суду докази надіслання копії цих матеріалів іншим учасникам справи, ураховуючи приписи статей 6, 42, 291 ГПК України.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що з огляду на повноту та межі неусунення недоліків касаційної скарги протягом установленого строку може мати наслідки повернення скарги на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України, виходячи з вищенаведеного.

Керуючись статтями 123, 174, 234, 235, 290, 291, 292, 314 ГПК України, статтею 4 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Золотоніської районної державної адміністрації Черкаської області на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2026 про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі №925/780/25 - залишити без руху.

2. Надати Золотоніській районній державній адміністрації Черкаської області строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали. Повідомити скаржника про можливість подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду документи про усунення недоліків через систему Електронний суд або поштою на адресу: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6.

3. Роз`яснити Золотоніській районній державній адміністрації Черкаської області, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова