ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

01 квітня 2026 року Справа № 903/192/26

Суддя Господарського суду Волинської області Вороняк А.С., за участі секретаря судового засідання Коритан Л.Ю, розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства «Луцька міська клінічна стоматологічна поліклініка»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна Інжиніринг»

про стягнення 586455,90 грн,

за участі представників-учасників справи:

від позивача: Кулібаба О.О., довіреність від 26.01.2026 (поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів);

від відповідача: Хвищук Н.В., адвокат, ордер серії АС№1178144 від 11.03.2026.

Права та обов`язки учаснику судового процесу роз`яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

установив:

02.03.2026 через систему «Електронний суд» Комунальне підприємство «Луцька міська клінічна стоматологічна поліклініка» звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна Інжиніринг» у якому просить суд стягнути 586455,90 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договору №344 про закупівлю робіт від 31.07.2025 в частині своєчасного виконання робіт, у зв`язку з чим нараховують штрафні санкції.

Ухвалою суду від 06.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначити на 01.04.2026. Запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду. Запропоновано позивачу подати суду: відповідь на відзив та наявні докази в строк 5 днів з дня його отримання, з врахуванням вимог ст. ст. 166, 184 ГПК України, копію відповіді на відзив з додатками надіслати відповідачу, докази надіслання надати суду; відповідачу заперечення на відповідь позивача, протягом 5-ти днів з дня отримання відповіді на відзив з доказами надіслання позивачу. Запропоновано позивачу конкретизувати прохальну частину позовної заяви з зазначенням усіх складових ціни позову про якій йдеться у тексті позовної заяви.

12.03.2026 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшла заява про вступ у справу як представника у якій просить суд залучити адвоката Хвищук Н.В. у справу в якості представника відповідача. Надати доступ до електронної справи №903/192/26 в підсистемі «Електронний суд». Дана заява долучена до матеріалів справи.

23.03.2026 через систему Електронний суд надійшла заява від представника Комунального підприємства «Луцька міська клінічна стоматологічна поліклініка» про проведення усіх судових засідань в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду в системі відеоконференцзв`язку ВКЗ.

24.03.2026 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому, зазначає, що в порушення п. 2.1. та п.п. 4.1.1. п. 4.1 договору, замовником неодноразово порушувались умови договору щодо коригування кошторисної та договірної документації та в результаті ненадання підряднику затвердженої скоригованої та коректної проектної документації. Замовником не було надано повного фронту робіт та вихідних даних, а також не було сприяння підряднику у виконанні робіт. 08.12.2025 року (за три тижні до кінцевого строку виконання робіт) замовник офіційно звернувся до КП «Волиньпроект» листом № 03-10/499 з вимогою відкоригувати кошторисну документацію по об`єкту через виявлені недоліки. Цей факт, на переконання представника відповідача є беззаперечним доказом того, що передана підряднику початкова документація була дефектною. Неможливо вимагати від підрядника своєчасного завершення робіт до 31.12.2025, якщо сам замовник у грудні ще вносить суттєві зміни до проєкту. Зміщення строків виконання робіт за договором №344 є прямим наслідком дій позивача щодо збільшення обсягів робіт та зміни їхньої черговості, що згідно з ч. 4 ст. 612 ЦК України звільняє відповідача від відповідальності за прострочення, оскільки воно стало наслідком обставин, за які відповідач не відповідає. Як вбачається з матеріалів справи, Акти №1,2,3,4 були підписані позивачем та останнім не були виявлені відступи від умов договору підряду або інші недоліки. Оскільки замовник не надав чітких рішень щодо оздоблення стін та коригував проектно-кошторисну документацію, підрядник, діючи виключно в рамках закону (ст. 847, 848, 851 ЦК України), направив замовнику лист №39-32 від 10.12.2025 р. про припинення (зупинення) робіт. Крім того, фінансова бездіяльність замовника створила штучний дефіцит обігових коштів у відповідача. Як наслідок, підрядник був позбавлений можливості своєчасно закуповувати будівельні матеріали та виплачувати заробітну плату, що перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку із затримкою графіка виконання робіт. У зв`язку з порушенням замовника свого обов`язку щодо сприяння підрядникові у виконанні роботи, відповідач звернувся до позивача з вимогою №14-5 від 05.03.2026 про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди за договором №344 від 31.07.2025 (копія додається). Вважають, що в даному випадку повністю відсутня вина підрядника, оскільки підрядник діяв послідовно та добросовісно, постійно проводячи комунікацію з замовником та виконуючи роботи по договору в межах допуску до майданчика замовником. Крім відсутності вини відповідача, слід звернути увагу суду, що на те, що нарахування штрафних санкцій у розмірі 586 455,90 грн (пеня 158 385,90 грн (на підставі п. 10.3 договору) та штраф 428 070,00 грн (на підставі п. 10.4 договору)) складає 13,7 % від всієї договірної ціни робіт. Однак, по даному договору підрядником було отримано значно менший прибуток, ніж передбачено умовами договору, у зв`язку із коригуванням проектної документації та ненадання доступу до приміщень замовником. Таким чином, замовник діяв недобросовісно, оскільки сума штрафних санкцій очевидно є неспівмірною, так як наслідки невиконання боржником зобов`язань вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання. Усі вищенаведені факти у своїй сукупності (неповний допуск до об`єкта, дефектний проєкт і його зміна у грудні, затримки з фінансуванням, додаткові роботи) свідчать про те, що саме Комунальне підприємство «Луцька міська клінічна стоматологічна поліклініка», як замовник, не виконало своїх зобов`язань за договором. Даний відзив долучений до матеріалів справи.

25.03.2026 через систему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про уточнення позовних вимог у якому просить суд розглядати справу з урахуванням уточнених позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 586 455,90 грн, з яких: 428 070,00 грн штраф у розмірі 10% від ціни Договору; 158 385, 90 грн пеня у розмірі 0,1% від ціни Договору за кожен день прострочення. Дане клопотання долучене до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 30.03.2026 заяву представника Комунального підприємства «Луцька міська клінічна стоматологічна поліклініка» про проведення судових засідань у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку ВКЗ задоволено. Постановлено подальші судові засідання за участю представника Комунального підприємства «Луцька міська клінічна стоматологічна поліклініка» Кулібаби О. О. по справі № 903/192/26 проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку ВКЗ.

31.03.2026 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив. При цьому, просить суд поновити строк на подання доказів. У відповіді на відзив зокрема зазначають, що жодне положення договору не покладає на замовника обов?язку звільнити всі приміщення клініки одночасно для проведення ремонтних робіт. Посилання відповідача на нібито існування такого обов?язку є необґрунтованим, оскільки не підкріплене жодною конкретною умовою договору. Більше того, сам по собі такий підхід є нелогічним, оскільки комунальне підприємство об?єктивно не могло припинити надання медичних послуг територіальній громаді, військовослужбовцям та іншим особам, які отримують допомогу в межах державних і місцевих програм, лише з підстав проведення поточного ремонту приміщень, які не перебували в аварійному стані. Фактично між замовником і підрядником було погоджено поетапний порядок виконання робіт: спочатку у правому крилі приміщення та туалетах, далі у лівому крилі приміщення, а на завершення у фойє. Такий порядок не був односторонньо нав?язаний замовником, а відповідав погодженому сторонами способу виконання робіт з урахуванням необхідності безперервного функціонування закладу охорони здоров?я. Саме тому відсутні будь-які підстави стверджувати, що поетапне надання доступу до приміщень порушувало права підрядника або суперечило умовам Договору. Показово, що навіть за такого порядку виконання робіт підрядник із простроченням завершив лише праве крило приміщення та один туалет. Це, навпаки, свідчить не про перешкоди з боку Замовника, а про неналежну організацію робіт самим підрядником. Разом з тим жодних заперечень, зауважень чи претензій щодо ненадання доступу одночасно до всіх приміщень клініки підрядник замовнику не заявляв. Така позиція є логічною, оскільки поетапне виконання робіт було узгоджене сторонами та об?єктивно випливало як зі змісту договору, так і з характеру діяльності комунального підприємства, яке не могло припинити надання медичної допомоги пацієнтам на час проведення ремонту. По-друге, на підтвердження нібито наявних заперечень з цього приводу представник відповідача долучив до відзиву на позовну заяву невідомі за походженням пояснення, доповідні записки та інші внутрішні звернення працівників товариства до його керівника, а також журнали реєстрації вхідної та вихідної кореспонденції. До таких документів позивач ставиться критично, оскільки відсутні належні докази того, коли саме вони були фактично складені. Окремо слід звернути увагу, що надані журнали є нечитабельними, у зв?язку з чим комунальне підприємство позбавлене можливості надати повний коментар щодо їх змісту. Водночас із того, що можливо встановити, вбачається, що зазначені журнали використовувалися виключно для листування з КП «ЛМКСП» та для реєстрації внутрішніх документів працівників товариства, адресованих директору з питань виконання ремонтних робіт. З огляду на те, що ТОВ «Україна Інжиніринг» фактично не висловлювало замовнику жодних заперечень, зауважень чи претензій щодо ненадання повного «фронту робіт», є підстави вважати, що ці документи подані виключно з метою виправдання неналежного виконання зобов?язань за договором у межах цього спору. Разом з тим, навіть якщо припустити, що такі внутрішні звернення працівників товариства дійсно були складені у дати, зазначені в них, істотним є інше: директор товариства жодним чином на них не відреагував та не звертався до КП «ЛМКСП» із пропозиціями, вимогами, зауваженнями чи претензіями щодо усунення обставин, які нібито перешкоджали завершенню робіт у строк, визначений договором. Слід також зазначити, що всі звернення ТОВ «Україна Інжиніринг» до КП «ЛМКСП», які стосувалися претензій або порядку виконання робіт, долучені самим відповідачем до відзиву. Водночас із цих матеріалів не вбачається, що будь-коли порушувалося питання про неможливість виконання робіт у зв?язку з ненаданням повного «фронту робіт». Отже, посилання відповідача на такі обставини є надуманим, документально не підтвердженим та свідчить про непослідовність його процесуальної позиції. Після перемоги у першій процедурі закупівлі ТОВ «Україна Інжиніринг» листом повідомило про необхідність розірвання договору, пославшись на те, що нібито виникли обставини, які унеможливлюють його виконання. У зв?язку з цим між сторонами було укладено додаткову угоду про розірвання договору, а ТОВ «Україна Інжиніринг» сплатило КП «ЛМКСП» штраф у розмірі 2 000 грн. Унаслідок зриву першої закупівлі комунальне підприємство було змушене повторно проводити відповідну процедуру закупівлі, у якій знову взяло участь ТОВ «Україна Інжиніринг». Незважаючи на те, що КП «ЛМКСП» мало право відхилити тендерну пропозицію на підставі пп. 2 п. 45 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178, позивач цього не зробив. Причиною такого рішення було те, що ТОВ «Україна Інжиніринг» запевнило замовника у можливості належного виконання договору та завершення ремонту у встановлений строк. Проте і цього разу ТОВ «Україна Інжиніринг» своїх зобов?язань не виконало, що і стало підставою для виникнення цього спору. При цьому очевидно, що негативні наслідки для комунального підприємства не обмежуються штрафом у розмірі 2 000 грн, як це було під час попереднього розірвання договору. У зв?язку з повторним невиконанням зобов?язань замовник буде змушений повторно замовляти проєктно-кошторисну документацію, проводити нову процедуру закупівлі, витрачати додатковий організаційний ресурс, а також зазнавати додаткових витрат з урахуванням інфляційних процесів та коливання вартості робіт і матеріалів. Той факт, що ТОВ «Україна Інжиніринг» двічі брало участь у публічних закупівлях, двічі перемагало та двічі укладало відповідний договір, свідчить про те, що відповідач аналізував тендерну документацію, у тому числі проєктно-кошторисну, та оцінював власну можливість виконати роботи на її підставі. Отже, сама поведінка ТОВ «Україна Інжиніринг» свідчить про підтвердження ним можливості виконання робіт за наявною проєктно-кошторисною документацією у строк, визначений договором. Саме неспроможність ТОВ «Україна Інжиніринг» належним чином організувати виконання робіт за договором є підставою для покладення на нього відповідальності у вигляді сплати штрафних санкцій. ТОВ «Україна Інжиніринг» під час проведення процедури закупівлі не ставило запитань, не висловлювало зауважень, а після укладення договору не ініціювало внесення змін до нього з підстав нібито дефектності проєктно-кошторисної документації. Погодження коригуючого акта КП «Волиньпроект» відбувалося вже після фактичного виконання відповідних робіт, а тому не могло зупиняти їх виконання чи впливати на темпи проведення ремонту. Таким чином, доводи відповідача про нібито дефектність проєктно кошторисної документації не відповідають фактичним обставинам справи. Заміна дверних блоків і автоматичних вимикачів сама по собі не свідчить про дефектність такої документації, а наведені погодження здійснювалися оперативно та не створювали жодних перешкод для виконання робіт підрядником. У відзиві не зазначено, які саме положення проєктно-кошторисної документації не відповідали вимогам законодавства, які конкретно її недоліки існували та яким чином вони об?єктивно унеможливлювали або істотно ускладнювали виконання робіт у строк. При цьому зміни, на які посилається відповідач, ініціювалися саме підрядником уже в процесі виконання договору. Відтак, твердження про те, що замовник нібито самостійно змінював проєктно-кошторисну документацію, не відповідає фактичним обставинам справи. Навпаки, як зі змісту самого відзиву, так і з доданих до нього документів на переконання представника позивача вбачається, що питання про відповідні зміни порушувало саме ТОВ «Україна Інжиніринг». Разом з тим заміна автоматичних вимикачів та збільшення дверних прорізів самі по собі не можуть свідчити про дефектність проєктно-кошторисної документації. Заміна автоматичних вимикачів була зумовлена пропозицією самого підрядника, а збільшення дверних прорізів відповідало вимогам доступності для осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення. Крім того, зазначені зміни не зупиняли виконання робіт і не впливали на строки їх завершення, оскільки в цей час підрядник мав можливість продовжувати роботи за іншими напрямами. Отже, посилання відповідача на нібито дефектність проєктно-кошторисної документації, на переконання представника позивача є необґрунтованим, не підтвердженим конкретними обставинами та таким, що суперечить його власній поведінці під час виконання договору. Відповідач обґрунтовує відсутність своєї вини у невиконанні зобов?язань за договором у встановлений ним строк тим, що під час його виконання замовник нібито ініціював проведення додаткових робіт за іншими договорами №№35, 36 від 15.01.2026. Такий довід є необґрунтованим і нелогічним з огляду на таке. Договором не було передбачено виконання робіт у правому крилі приміщення за адресою: м. Луцьк, просп. Волі, 39, у кабінетах №№1 4. Водночас відсутність робіт у цих кабінетах жодним чином не унеможливлювала проведення ремонту в коридорі, що також спростовує доводи відповідача щодо нібито дефектності проєктно кошторисної документації. Під час комунікації із замовником саме підрядник запевнив, що зможе виконати такі додаткові роботи і що це не перешкоджатиме своєчасному виконанню зобов?язань за договором. Отже, не йшлося про одностороннє волевиявлення замовника, обов?язкову вказівку чи ультимативну вимогу. Навпаки, ТОВ «Україна Інжиніринг» було зацікавлене у виконанні таких робіт з метою отримання оплати за ними. При цьому, принциповою умовою було те, що виконання робіт за іншими договорами не повинно впливати на строк виконання зобов?язань за договором. Відтак укладення договорів №№35, 36 від 15.01.2026 за вільним волевиявленням самого підрядника та не може бути підставою для зміни, призупинення чи невиконання зобов?язань за договором, оскільки жодне з положень зазначених договорів такого не передбачає. Таким чином, виконання робіт за іншими договорами не породжує права порушувати зобов?язання за договором. ТОВ «Україна Інжиніринг» діяло на власний ризик, самостійно оцінюючи наявні ресурси, організаційні можливості та строки виконання робіт, коли укладало договори №№35, 36 від 15.01.2026. Водночас цей спір не стосується правовідносин за зазначеними договорами. Як убачається з матеріалів справи, зазначений договір був виконаний фактично не більш як на 30 %, що і стало підставою для його розірвання замовником та нарахування відповідачу відповідних штрафних санкцій. Договір був розірваний з ініціативи замовника 27 лютого 2026 року, про що відповідача було повідомлено 06 лютого 2026 року. При цьому замовник прямо зазначив, що у зв?язку з розірванням договору будь-які роботи підрядника прийматися не будуть, а його працівники та представники не допускатимуться до об?єктів будівництва. Відтак, роботи за договором фактично могли виконуватися до зазначеної дати. Водночас кінцевий строк виконання всіх робіт за договором був визначений 31 грудня 2025 року. У своїх доводах відповідач ігнорує ту обставину, що після спливу встановленого договором строку він продовжував виконання робіт до 06 лютого 2026 року, тоді як так звані додаткові роботи здійснювалися вже у межах договорів №№35, 36 від 15.01.2026. Таким чином, відповідач знову обмежується загальними твердженнями без належної конкретизації та без наведення доказів причинно-наслідкового зв?язку між виконанням робіт за іншими договорами і порушенням строків за договором. Отже, такі доводи не можуть бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання договірних зобов?язань та сплати штрафних санкцій. Посилання відповідача на ст.ст.847, 848, 851 ЦК України є формальним, не підтверджує правомірності зупинення робіт за договором та не кореспондує фактичним обставинам справи. Викликає обґрунтовані сумніви посилання підрядника у листі від 10.12.2025 на те, що замовник нібито не визначився щодо оздоблення стін коридору та не порушив перед КП «Волиньпроект» питання щодо коригування договірної документації. Так, сам відповідач долучає до відзиву лист замовника від 08.10.2025, адресований КП «Волиньпроект», у якому прямо порушується питання щодо коригування кошторисної документації, зокрема в частині оздоблення стін. Отже, твердження відповідача про бездіяльність замовника у цій частині спростовуються матеріалами, поданими самим відповідачем. Водночас у матеріалах справи відсутні будь-які докази направлення підрядником повідомлення про поновлення робіт після їх нібито зупинення, що свідчить про формальний характер посилання на їх припинення. Вважаємо, що направлення відповідачем зазначеного листа напередодні закінчення строку дії договору зумовлене необхідністю формального обґрунтування невиконання ним договірних зобов`язань та було спрямоване на створення штучних підстав для уникнення відповідальності. Доводи представника відповідача, що нібито фінансова бездіяльність замовника спричинила штучний дефіцит обігових коштів у підрядника, унаслідок чого останній був позбавлений можливості своєчасно закуповувати будівельні матеріали та виплачувати заробітну плату не відповідають фактичним обставинам справи. Посилання відповідача на нібито несвоєчасну оплату є необґрунтованим та спрямованим на виправдання неналежного виконання ним зобов`язань за договором. Для застосування положень про прострочення кредитора необхідно встановити сукупність таких обставин: по-перше, наявність конкретного обов`язку кредитора вчинити певні дії; по-друге, невчинення ним таких дій; по-третє, неможливість виконання боржником свого зобов`язання саме внаслідок такого невчинення. У цих спірних правовідносинах відповідач не довів наявності жодної з наведених умов. У відповідача відсутні підстави посилатися на прострочення кредитора як на спосіб звільнення від відповідальності, а тому нараховані позивачем штрафні санкції є правомірними та підлягають стягненню. Посилання відповідача на форс-мажорні чи інші об`єктивні підстави продовження строку виконання робіт є непослідовним, документально не підтвердженим і спрямованим на уникнення відповідальності за порушення договору. Крім того, у відповіді на відзив зазначають, що під час подання позовної заяви позивач виходив із тієї поведінки та позиції відповідача, яку останній висловлював до виникнення цього спору. Однак після подання позову відповідач змінив свою позицію та почав обґрунтовувати невиконання договірних зобов`язань новими доводами, зокрема щодо нібито дефектності проєктно-кошторисної документації, невиконання замовником власних зобов`язань та перешкоджання підряднику у виконанні робіт. Саме у зв`язку з такою зміною позиції відповідача виникла необхідність у процесуальному реагуванні з боку позивача шляхом надання додаткових пояснень та подання доказів на їх підтвердження, що і викладено у попередніх розділах цієї відповіді на відзив. Таким чином, потреба у поданні додаткових доказів виникла не з причин недбалості позивача, а у зв`язку з розширенням відповідачем предмета доказування у справі та наведенням ним нових обставин, які потребують спростування. За таких обставин причини пропуску строку на подання відповідних доказів є поважними, а тому процесуальний строк підлягає поновленню.

У відповідності до ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», особа, уповноважена на виконання функцій держави, у разі наявності потенційного конфлікту інтересів, зобов`язана повідомити про це.

Рішенням Ради суддів України №75 від 04.11.2016 року «Про роз`яснення щодо наявності конфлікту інтересів» роз`яснено, якщо при виникненні конфлікту інтересів (рішення Ради суддів України від 12 травня 2016 року № 36) під час судових проваджень у кримінальних, цивільних, адміністративних, господарських справах, або під час розгляду матеріалів про адміністративні правопорушення способами врегулювання конфлікту інтересів є: розкриття суддею інформації про конфлікт інтересів, відвід і самовідвід. У випадку, коли за наслідками розкриття інформації відвід не заявлено конфлікт інтересів вважається врегульованим.

У судовому засіданні 01.04.2026, суддя повідомив представникам сторін, що представник відповідача (адвокат Хвищук Н.В.) до 2021 працювала на посаді секретаря судових засідань у Господарському суді Волинської області(входила до складу інших учасників судового процесу), де суддя Вороняк А.С. брав участь у вирішенні справ.

Представниками сторін відводу складу суду заявлено не було, повідомили, що довіряють складу суду.

Крім того, представник позивача повідомив, якщо зміниться позиція щодо даного питання після повідомлення даної обставини безпосередньо керівнику Комунального підприємства «Луцька міська клінічна стоматологічна поліклініка», він повідомить суд.

Щодо клопотання представника позивача про поновлення процесуального строку на подання доказів, суду зазначає таке.

Приписами ст. 42 ГПК України встановлено, що учасники справи мають право, окрема, подавати докази, заяви, клопотання, надавати пояснення суду, свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (ч. 1 ст. 113 ГПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно ч. 4 ст. 166 ГПК України відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від від 06.03.2026 запропоновано позивачу подати суду: відповідь на відзив та наявні докази в строк 5 днів з дня отримання відзиву, з врахуванням вимог ст. ст. 166, 184 ГПК України, копію відповіді на відзив з додатками надіслати відповідачу, докази надіслання надати суду; відповідачу заперечення на відповідь позивача, протягом 5-ти днів з дня отримання відповіді на відзив з доказами надіслання позивачу.

Відповідно до ч. 8 ст. 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Порядок вирішення питань, що виникають у зв`язку з поновленням та продовженням процесуальних строків визначено статтею 119 ГПК України.

Відповідно до ч.1 ст.119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи (ч.3 ст.119 ГПК України).

Фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється суть чіткого встановлення законодавцем кожного з процесуальних строків.

Тобто, право на поновлення строку реалізується з урахуванням конкретних обставин, яким суд має надати правову оцінку і які сторона повинна обґрунтувати.

З огляду на викладене, зважаючи на подання представником позивача відповіді на відзив у строк встановлений судом, відповідно докази, що долучені до відповіді на відзив, приймаються судом, причини пропуску строку визнаються поважними, пропущений строк підлягає поновленню.

Також у судовому засіданні 01.04.2026 судом постановлено на місці прийняти уточнення позовних вимог, з врахуванням якого в подальшому буде вирішуватися спір.

01.04.2026 у судовому засіданні представник відповідача просив відкласти підготовче засідання з метою надання процесуальної можливості подати заперечення на відповідь на відзив.

Згідно ч. 1 ст. 177 ГПК України, завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

За змістом ч. 2 ст. 183 ГПК України суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадках:

1) визначених частиною другою статті 202 цього Кодексу; 2) залучення до участі або вступу у справу третьої особи, заміни неналежного відповідача, залучення співвідповідача; 3) в інших випадках, коли питання, визначені частиною другою статті 182 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні.

Відповідно до ст. 202 ГПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Враховуючи заявлене відповідачем клопотання про відкладення підготовчого засідання, з метою надання можливості учасникам справи скористатися своїми процесуальними правами, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, суд ухвалив на місці відкласти підготовче засідання в межах строку передбаченого ГПК України.

Згідно із ч. 2 ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 119, 120, 183, 202, 234 ГПК України, господарський суд,-

постановив:

1. Поновити позивачу процесуальний строк для подання доказів.

2. Повідомити сторони про те, що підготовче засідання відбудеться 22 квітня 2026 року на 11:30 год. в приміщенні Господарського суду Волинської області за адресою: пр-т Волі,54а, м. Луцьк, в залі судових засідань № 208 та в режимі відеоконференції з представником позивача адвокатом Кулібабою О.О.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://vl.arbitr.gov.ua.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та не підлягає оскарженню.

Ухвала підписана 03.04.2026.

Суддя А. С. Вороняк