ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

"02" квітня 2026 р. Справа № 916/1216/26
Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д.

розглянувши заяву Керівника Київської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради про забезпечення позову /вх. № 2-625/26 від 31.03.2026/ у справі № 916/1216/26

за позовом: Керівника Київської окружної прокуратури м. Одеси /ЄДРПОУ , адреса 65059, м. Одеса, вул. Краснова, 10/ в інтересах держави в особі: Одеської міської ради /, адреса 65026, м. Одеса, пл. Біржова, 1/

до відповідачів:

1) Товариства з обмеженою відповідальністю Брухто /, адреса 65016, Одеська область, м. Одеса, вул. Дачна, буд. 28/;

2) Обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив Пространство /, адреса 65026, Одеська область, м. Одеса, вул. Святослава Караванського, буд. 22/;

про стягнення 6 560 119,07 грн,

ВСТАНОВИВ:

Керівник Київської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою /вх. №1250/26 від 31.03.2026/, в якій просить:

- стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю Брухто та Обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив Пространство на користь Одеської міської ради кошти в сумі 6 560 119 грн 07 копійок;

- стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю Брухто та Обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив Пространство витрати на сплату судового збору на користь Одеської обласної прокуратури.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що замовниками будівництва ТОВ Брухто та ОК ЖБК Пространство в цілому не сплачено до місцевого бюджету 6 342 713 грн 40 коп пайової участі для створення інфраструктури населеного пункту.

Позов пред`явлено на підставі ст. 131-1 Конституції України, ст. 23, 24 Закону України Про прокуратуру, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні, ст. ст. 11, 625, 1212 Цивільного кодексу України.

Ухвалою суду від 02.04.2026 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі № 916/1216/26. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 21.04.2026 на 11:30.

Окрім того, керівник Київської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до Господарського суду Одеської області з заявою про забезпечення позову /вх.№2-625/26 від 31.03.2026/, в якій просить:

- накласти арешт на грошові кошти, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «БРУХТО» (вул. Дачна, буд. 28, м. Одеса, 65016, ), як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову та належать ТОВ «БРУХТО», у межах половини суми позовних вимог на загальну суму 3 280 059,5 гривень:

- накласти арешт на нерухоме майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «БРУХТО» (вул. Дачна, буд. 28, м. Одеса, 65016, ), лише в межах різниці між половиною суми ціни позову (З 280 059,5 гривень) та арештованих грошових коштів у разі їх недостатності;

- накласти арешт на грошові кошти, які належать Обслуговуючому кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Пространство» (65026, м. Одеса, вул. Жуковського (на сьогодні - Святослава Караванського), 22, ), як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово- кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову та належать ОК «ЖБК «Пространство» у межах половини суми позовних вимог на загальну суму 3 280 059,5 гривень:

- накласти арешт на нерухоме майно, яке належить Обслуговуючому кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Пространство» (65026, м. Одеса, вул. Жуковського (на сьогодні - Святослава Караванського), 22, ), лише в межах різниці між половиною суми ціни позову (3 280 059,5 гривень) та арештованих грошових коштів у разі їх недостатності.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову прокурор посилається на те, що на підставі дозволу на виконання будівельних робіт від 27.01.2020 № ОДІ 8 виданого Управлінням державного архітектурно- будівельного контролю Одеської міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «Брухто» (далі - ТОВ «Брухто») та Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Пространство» (далі - ОК «ЖБК «Пространство») у період з 27.01.2020 по 01.04.2025 здійснено будівництво об`єкта «Нове будівництво пансіонату за адресою: м. Одеса, Київський район, вул. Дачна, 28, зі знесенням існуючих на ділянці будівель і споруд (І черга будівництва). Коригування» (3 пусковий комплекс, блок А).

Згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, об`єкти будівництва відносяться до пансіонатів - 1211.4

Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради 28.10.2025, на підставі акту готовності об`єкту до експлуатації № АС01:7543-8509-4128-5500 від 24.10.2024 (1 редакція - від 10.04.2025), Відповідачам видано сертифікат № ОД 00, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта (черги, окремого пускового комплексу) проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації (номер черги - 1, номер пускового комплексу - 3).

Відповідно до зазначеного сертифікату, об`єкт будівництва має такі основні показники: найменування об`єкта згідно з проектом «Нове будівництво пансіонату за адресою: м. Одеса, Київський район, вул. Дачна, 28, зі знесенням існуючих на ділянці будівель і споруд (І черга будівництва). Коригування», дата початку будівництва - 27.01.2020, дата завершення будівництва - 01.04.2025, загальна вартість основних фондів, які приймаються в експлуатацію - 88871,035 тис. грн.

Відомості щодо видачі Відповідачам сертифікату № ОД ОД 00 оприлюднено в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва (https://e-construction.gov.ua/document_detail/doc_id= 256612445/optype=100).

Відповідно до розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради на підставі рішення від 17.11.2025 № 895 об`єкту нерухомого майна - пансіонату (блок А, кількість поверхів - 6, загальною площею 7626,8 кв. м) з урахуванням техніко-економічних показників зазначених в Сертифікаті про відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації та його готовності до експлуатації від 28.10.2025 за № ОД 00, зареєстрованого Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради присвоєно наступну адресу: Україна, Одеська область, Одеський район, Одеська територіальна громада, місто Одеса, вулиця Дачна, 28, корпус 3 (лист КРА ОМР № 376/01-1 від 19.02.2026).

Окрім того, на підставі дозволу на виконання будівельних робіт від 27.01.2020 № ОДІ 8 виданого Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, ТОВ «Брухто» та ОК «ЖБК «Пространство» у період з 27.01.2020 по 09.04.2024 здійснено будівництво об`єкта «Нове будівництво пансіонату за адресою: м. Одеса, Київський район, вул. Дачна, 28, зі знесенням існуючих на ділянці будівель і споруд (1 черга будівництва). Коригування» (4 пусковий комплекс, блок Г).

Згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, об`єкт будівництва відноситься до пансіонатів - 1211.4.

Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради 28.10.2025 (1 редакція - від 04.10.2024), на підставі акту готовності об`єкту до експлуатації № АС01:1317-1237-7769-3165, Відповідачам видано сертифікат № ОД93, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта (черги, окремого пускового комплексу) проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації (номер черги - 1, номер пускового комплексу - 4).

Відповідно до зазначеного сертифікату, об`єкт будівництва має такі основні показники: найменування об`єкта згідно з проектом «Нове будівництво пансіонату за адресою: м. Одеса, Київський район, вул. Дачна, 28, зі знесенням існуючих на ділянці будівель і споруд (І черга будівництва). Коригування», дата початку будівництва - 27.01.2020, дата завершення будівництва - 09.04.2024, загальна вартість основних фондів, які приймаються в експлуатацію - 69696,8 тис. грн.

Відомості щодо видачі Відповідачам сертифікату № ОДІ 3 оприлюднено в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва.

Відповідно до розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради на підставі рішення від 17.11.2025 № 896 об`єкту нерухомого майна - пансіонату (блок Г, кількість поверхів - 6, загальною площею 4401,3 кв. м) з урахуванням техніко-економічних показників зазначених в Сертифікаті про відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації та його готовності до експлуатації від 28.10.2025 за № ОДІ3, зареєстрованого Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради: присвоєно наступну адресу: Україна, Одеська область, Одеський район, Одеська територіальна громада, місто Одеса, вулиця Дачна, 28, корпус 4 (лист КРА ОМР № 376/01-1 від 19.02.2026).

Слід зауважити, що вказані будинки (номер пускового комплексу - 3 та 4) є окремо розташованими будівлями та відповідно не є сполученими між собою.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 132-ІХ установлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі та порядку:

1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом):

для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта;

для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування;

2) пайова участь не сплачується у разі будівництва:

об`єктів будь-якого призначення на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів;

будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення;

будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла;

індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках;

об`єктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів;

об`єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури;

об`єктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру;

об`єктів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, за рахунок коштів інвесторів;

об`єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об`єктів енергетики, зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу);

об`єктів у межах індустріальних парків на замовлення ініціаторів створення індустріальних парків, керуючих компаній індустріальних парків, учасників індустріальних парків;

об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до будівель сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства;

об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до будівель промислових;

об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до силосі в для зерна та складських майданчиків (для зберігання сільськогосподарської продукції);

3) замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва;

4) пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію;

5) кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту;

6) інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.

Прокурор зазначає, що всупереч вимогам законодавства відповідачі до Одеської міської ради протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єктів із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва не звернулися.

Натомість, відповідачами у актах про готовність об`єктів до експлуатації № АС01:7543-8509-4128-5500 та № АС01:1317-1237-7769-3165 вказано, що замовники звільняються від сплати коштів пайової участі на підставі пп. 3 п. 13 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» № 132-ІХ від 20.09.2019, яким виключено ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», яка регулювала сплату коштів пайової участі.

Прокурор наголошує на тому, що ТОВ «Брухто» та ОК «ЖБК «Пространство» продовжують вести господарську діяльність, витрачаючи кошти не для здійснення розрахунків з позивачем.

Виконання в майбутньому судового рішення у цій справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матимуть відповідачі необхідну суму грошових коштів, а отже застосування заходу забезпечення позову, обраного прокурором, безпосередньо пов`язано із предметом позову.

Адекватність такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на грошові кошти відповідачів у межах ціни позову полягає у тому, що такі дії забезпечать реальне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Накладення арешту на кошти у межах спірної суми забезпечить збалансованість інтересів сторін, оскільки надасть можливість виконати рішення у разі задоволення позову та не призведе до втручання у господарську діяльність відповідачів, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо користування цими коштами відповідачами задля запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позову.

01.04.2026 судом від відповідача1 ТОВ «Брухто» отримано заперечення на клопотання (заяву) /вх.№11317/26 від 01.04.2026/, в якому відповідач1 просить відмовити керівнику Київської окружної прокуратури міста Одеси у задоволенні заяви про забезпечення позову від 31.03.2026 №2825вих-26. При цьому відповідач1 зазначає, що прокурор не надав жодних доказів, які б свідчили про неправомірність дій відповідача, порушення ним прав позивача та вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення, а також імовірність утруднення або унеможливлення виконання в майбутньому судового рішення у разі невжиття заходів забезпечення позову. Сам по собі факт можливості відповідача розпоряджатись коштами та майном не є доказом ризику ухилення від виконання судового рішення за конкретно цим позовом з огляду на його підстави і предмет. Самі лише твердження про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову, з огляду на заявлені у цій конкретній справі предмет і підстави позову щодо неправомірності дій відповідача без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

01.04.2026 судом від відповідача2 ОК «ЖБК «Пространство» отримано заперечення на клопотання (заяву) /вх.№11322/26 від 01.04.2026/, в якому відповідач2 просить відмовити Київській окружній прокуратурі міста Одеси у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі № 9161216/26. При цьому відповідач2 зокрема зазначає, що відповідач наголошує, що спірні правовідносини виникли внаслідок не укладення між сторонами договору (між УКБ ОМР та відповідачами, при цьому УКБ в теперішній час не є стороною у справі), а майнова вимога прокурора є вимогою про стягнення цих коштів, а не суми боргу. В цей же час, обставина правомірності укладення/не укладення спірних правочинів буде предметом розгляду судом І інстанції - за результатом вирішення спору після дослідження всіх доказів та доводів сторін. Відповідач наполягає, що позивачем не подано належних доказів, з якими діюче законодавство України пов`язує необхідність застосування заходів забезпечення позову та які б свідчили про неможливість або істотне ускладнення виконання рішення господарського суду або ефективного захисту чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів держави, за захистом яких прокурор звернувся, в разі невжиття таких заходів. Господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Розглянувши заяву Керівника Київської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради про забезпечення позову /вх. № 2-625/26 від 31.03.2026/ у справі № 916/1216/26, господарський суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 грудня 2025 року у справі №916/3385/25 процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Правові висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України у контексті мети та сутності забезпечення позову є послідовними і сталими, викладені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі №754/5683/22, у постановах Верховного Суду від 08.07.2024 у справі №910/1686/24, від 26.08.2024 у справі №922/1454/24 тощо.

Метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Кюблер проти Німеччини»).

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Близькі за змістом висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19 тощо (на які посилається скаржник).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) виключено; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) виключено; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною першою статті 138 ГПК України визначено, що заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Верховний Суд зазначає, що наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії з відповідним їх підтвердженням. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави заявлених позовних вимог та застосування відповідного їм заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 також висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо заявлених позовних з огляду на співмірність та необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.07.2024 у справі №925/1459/23, від 06.06.2024 у справі №910/17599/23, від 24.05.2023 у справі №906/1162/22, від 29.06.2023 у справі №925/1316/22.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина четверта статті 137 ГПК України).

Колегія суддів виходить з того, що Верховний Суд у низці постанов зазначав щодо суті цих критеріїв.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати у результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18).

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення порушеного права (інтересу), про захист яких просить заявник, неправомірністю дій відповідача, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

При цьому, у постанові від 24.04.2024 у справі №754/5683/22 Велика Палата Верховного Суду констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Обранням належного відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвідношення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову (постанова Верховного Суду від 16.11.2023 у справі №921/333/23).

Верховний Суд в постанові від 04 грудня 2025 року у справі №916/3385/25 також вважає за необхідне наголосити на тому, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

Згідно зі сталою практикою Верховного Суду законодавством покладено на заявника обов`язок обґрунтування підстав, які можуть утруднити чи унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позову або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Близька за змістом правова позиція визначена у постановах Верховного Суду від 08.07.2024 у справі № 916/143/24, від 04.10.2024 у справі № 913/289/24.

Нормами статті 136 ГПК України передбачено, що забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

З огляду на викладене заходи забезпечення позову мають чітко відповідати суті та предмету заявлених позовних вимог, оскільки це гарантує, що вжиті заходи не виходять за межі спору, сприяють належному виконанню судового рішення і не створюють необґрунтованих перешкод для сторін у справі.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язуються заявлені позовні вимоги та застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду, зокрема, належить встановити наявність обставин, які свідчать про небезпідставність вимог позивача та ризик незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Зазначений висновок узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду (див. пункти 7.14, 7.20, 7.23, 7.24 цієї постанови) та правовими висновками Верховного Суду у постановах від 21.01.2019 у справі № 902/483/18, від 28.08.2019 у справі № 910/4491/19, від 12.05.2020 у справі № 910/14149/19, від 13.01.2020 у справі №922/2163/17.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову, зокрема, щодо заявлених в цій справі вимог.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22 міститься висновок про те, що вжиття заходів забезпечення позову передбачає доведення стороною обставин вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

З огляду на викладене, зазначений висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду свідчить, що вимога про надання доказів витрачання відповідачем коштів не може розглядатися як єдина підстава для застосування заходів забезпечення позову, однак не виключає зобов`язання заявника щодо доведення необхідності такого забезпечення шляхом подання доказів підтверджуючих підставність заявлених вимог та ризик утруднення чи унеможливлення виконання у майбутньому відповідного судового рішення.

Це підтверджується тим, що Верховний Суд у постанові від 18.06.2025 у справі №918/73/25 зазначив те, що наведений у зазначеній постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду підхід передбачає необхідність доказування наявності обґрунтованої необхідності у застосуванні заходів забезпечення позову шляхом подання доказів до суду щодо наявності фактичних обставин, з якими закон пов`язує застосування такого заходу забезпечення позову, обґрунтування позивачем відомих останньому обставин або тих обставин, про які він об`єктивно може дізнатися, які б свідчили про утруднення чи унеможливлення виконання судового рішення у разі задоволення позову. Крім того, наведений зміст вказаної постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду засвідчує, що у ній взагалі відсутні правові висновки про те, що у питанні застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та/або грошові кошти, що знаходяться на рахунках відповідача/зацікавленої особи, позивач (заявник) звільняється від доказування наявності обґрунтованої необхідності у застосуванні заходів забезпечення позову шляхом подання доказів до суду щодо наявності фактичних обставин, з якими закон пов`язує застосування такого заходу забезпечення позову (з таких мотивів виходила об`єднана палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, повертаючи справу №917/1610/23 відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду ухвалою від 01.03.2025).

Проаналізувавши доводи прокурора, викладені в заяві про забезпечення позову та доводи відповідачів, викладені у відповідних запереченнях, суд приходить до наступного.

Так, предметом позовних вимог у даній справі є вимога про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 6 560 119,07 грн.

В ході розгляду заяви позивача про забезпечення позову судом не встановлено фактичних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, в розумінні статей 76, 77 ГПК України, які б свідчили про вчинення відповідачем дій спрямованих на ухилення від виконання судового рішення у разі його задоволення, а також імовірність утруднення або унеможливлення виконання в майбутньому судового рішення у разі невжиття заходів забезпечення позову.

Суд зазначає, що сам по собі факт можливості відповідачів розпоряджатися коштами не є доказом ризику ухилення від виконання судового рішення за конкретно цим позовом з огляду на його підстави і предмет.

Також суд враховує правову позицію Верховного суду, викладену в постанову КГС у складі ВС у справі № 916/3385/25, що самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову, з огляду на заявлені у цій конкретній справі предмет і підстави позову щодо неправомірності дій відповідача, без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Згідно з ст. 140 ГПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

З урахуванням вказаного, проаналізувавши встановлені обставини, господарський суд не вбачає достатніх підстав для задоволення заяви позивача та вжиття заходів забезпечення позову, у зв`язку із чим, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви Керівника Київської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради про забезпечення позову /вх. № 2-625/26 від 31.03.2026/ у справі № 916/1216/26.

Керуючись ст. ст. 136, 137, ч. 8 ст. 140, 141, 144, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Керівника Київської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради про забезпечення позову /вх. № 2-625/26 від 31.03.2026/ у справі № 916/1216/26 відмовити.

Ухвала складена та підписана 02.04.2026.

Ухвала набрала законної сили 02.04.2026 та може бути оскаржена в порядку, встановленому ст. 254, 255 ГПК України. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Н.Д. Петренко