ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06 квітня 2026 року Справа № 903/87/26

Суддя Господарського суду Волинської області Вороняк А.С., за участі секретаря судового засідання Коритан Л.Ю., розглянувши справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг»

до відповідача: Підприємства житлово-комунального господарства Рожищенської міської ради

про стягнення 849357,60 грн,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: Євременко О.О., довіреність №143 від 30.12.2025 (поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів);

від відповідача: н/з.

Права та обов`язки учаснику судового процесу роз`яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

Суть спору: 30.01.2026 через систему «Електронний суд» Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» звернулося до суду з позовом до Підприємства житлово-комунального господарства Рожищенської міської ради про стягнення (із урахуванням прийнятої судом заяви про зменшення розміру позовних вимог) 849357,60 грн основного боргу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору постачання природного газу №9866-ТКЕ(24)-02 від 13.09.2024 в частині повної та своєчасної оплати отриманого обсягу природного газу.

Ухвалою суду від 04.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 03.03.2026.

04.02.2026 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшла заява про визнання позову у якій зазначає, що підприємство житлово-комунального господарства Рожищенської міської ради визнає позовні вимоги частково, оскільки 27.11.2025 року було оплачено борг в сумі 670260,94 грн на рахунок ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», де вказану оплату ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» не врахувало при направленні позову до суду. Просять суд здійснити перерахунок судового збору у зв`язку із частковим визнанням позову та оплатою боргу в сумі 670260,94 грн від 25.11.2025 року. Зазначена заява долучена до матеріалів справи.

26.02.2026 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання у якому зазначає, що 26.02.2026 року ПЖКГ здійснило повну оплату боргу ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» в сумі 849 357,60 грн. Просять долучити до матеріалів справи платіжну інструкцію №2565 від 26.02.2026 року для підтвердження оплати боргу в сумі 849 357,60 грн. Розгляд справи 03.03.2026 просять проводити у відсутності представника ПЖКГ Рожищенської міської ради та врахувати відомості про повну оплату боргу ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг».

24.02.2026 через систему Електронний суд надійшла заява від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» про проведення судового засідання 03.03.2026 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду в системі відеоконференцзв`язку ВКЗ.

Ухвалою суду від 02.03.2026 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» про проведення судового засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку ВКЗ задоволено.

У судове засідання 03.03.2026 відповідач не прибув, хоча належно повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (ухвала суду від 04.02.2026 доставлена до електронного кабінету відповідача 04.02.2026).

У судовому засіданні 03.03.2026 представник позивача зазначив, що має намір подати заяву про зменшення розміру позовних вимог в сумі 670260,94 грн, у зв`язку з частковою оплатою відповідачем заборгованості, а відтак просив суд підготовче засідання з метою надання відповідної процесуальної можливості.

Крім того у судовому засіданні останній заявив усне клопотання про проведення усіх судових засідань в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 03.03.2026 клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» про проведення усіх судових засідань в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку ВКЗ задоволено. Постановлено, що подальші судові засідання за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» Євременка О.О. по справі № 903/87/26 проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку ВКЗ. Повідомлено сторони про те, що підготовче засідання відбудеться 31.03.2026.

13.03.2026 через систему «Електронний суд» від позивача надійшли письмові пояснення у яких просить суд прийняти та долучити до матеріалів справи письмові пояснення та оновлений розрахунок заборгованості основного боргу станом на 09.03.2026. Здійснити розгляд справи із урахування зазначених письмових пояснень. Дані пояснення долучені до матеріалів справи.

13.03.2026 через систему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про зменшення розміру позовних вимог у яких просить суд стягнути з Підприємства житлово-комунального господарства Рожищенської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» кошти в розмірі 849 357,60 грн основного боргу. Стягнути з Підприємства житлово комунального господарства Рожищенської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» суму судових витрат. Постановити ухвалу про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» судового збору в розмірі 8043,15 грн, сплаченого відповідно до платіжної інструкції № від 28.01.2026. Дана заява долучена до матеріалів справи.

У судовому засіданні 31.03.2026 судом постановлено на місці прийняти заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог в частині основного боргу, оскільки це право позивача та він його реалізував до закінчення підготовчого засідання. Має місце нова ціна позову 849357,60 грн.

31.03.2026 позивач позовні вимоги підтримав та з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог просив суд задовольнити позов.

Ухвалою суду від 31.03.2026 суд повідомив учасників справи про те, що проголошення вступної та резолютивної частини рішення у справі відкладено на 06.04.2026.

06.04.2026 судом за присутності представника позивача (в режимі відеоконференції) оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Як вже зазначив суд вище, у матеріалах справи наявна заява відповідача від 04.02.2026 про визнання позову у якій зазначає, що підприємство житлово-комунального господарства Рожищенської міської ради визнає позовні вимоги частково, оскільки 27.11.2025 року було оплачено борг в сумі 670260,94 грн на рахунок ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», де вказану оплату ТОВ не врахувало при направленні позову до суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно ч.3 ст. 185 ГПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Оскільки, заява про визнання позову(фактично 849 357,60 грн основного боргу) підписана директором підприємство житлово-комунального господарства Рожищенської міської ради, визнання позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тобто, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про дату, час та місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Застосовуючи згідно з ч.1 ст.3 ГПК України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" від 07.07.1989р.).

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Папазова та інші проти України" (заяви №№ 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07) від 15.03.2012р. (п.29) суд повторює, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006р. у справі "Красношапка проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

З врахуванням наведеного, а також вжиття судом всіх передбачених чинним законодавством заходів повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду спору по суті, суд приходить до висновків про відсутність підстав до відкладення розгляду справи та можливість розгляду справи за відсутності відповідача.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та враховуючи визнання позову відповідачем.

установив:

13.09.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (далі позивач/постачальник) та Підприємство житлово комунального господарства Рожищенської міської ради (далівідповідач/споживач) було укладено Договір постачання природного газу № 9866-ТКЕ(24)-02 (далі Договір).

Згідно п.1.1.-1.2. Договору, постачальник зобов`язується поставити споживачу, який є виробником теплової енергії в розумінні підпункту 1 пункту 4 Положення, природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього Договору. Споживач підтверджує та гарантує, що на момент підписання цього Договору у Споживача є в наявності укладений договір на розподіл природного газу між Споживачем та Оператором газорозподільної системи (надалі Оператор ГРМ) та присвоєний Оператором ГРМ персональний EIC-код та/або укладений договір транспортування природного газу між Споживачем та Оператором газотранспортної системи (надалі Оператор ГТС) та присвоєний Оператором ГТС персональний EIC-код (якщо об`єкти Споживача безпосередньо приєднані до газотранспортної системи). Відповідальність за достовірність інформації, зазначеної в цьому пункті, несе Споживач.

У п. 2.1. Договору сторони узгодили, що постачальник передає Споживачу на умовах цього Договору замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з жовтня 2024 року по 30 квітня 2025 року (включно), в кількості 242,30429 тис. куб. метрів (двісті сорок дві тисячі триста чотири, 29 куб. м).

Відповідно до п. 2.4. Договору перегляд та коригування замовлених Споживачем обсягів природного газу за цим Договором може відбуватися шляхом підписання Сторонами додаткової угоди, в тому числі протягом відповідного розрахункового періоду, з урахуванням умов підпунктів 2.2.2 та 2.2.3 Договору. Споживач зобов`язується самостійно контролювати обсяги використання природного газу і своєчасно обмежувати (припиняти) використання природного газу у разі перевищення замовлених обсягів.

Згідно з п. 3.1. Договору постачальник передає Споживачу у загальному потоці природний газ у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від Постачальника до Споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ Споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.5. Договору).

Згідно п.3.5.1.- 3.5.4. Договору, споживач зобов`язується надати Постачальнику не пізніше 7 (сьомого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, по два примірники актів приймання-передачі за відповідний розрахунковий період (надалі також акти), підписані уповноваженим представником Споживача, а саме: акт на Обсяг І (фіксований), акт на Обсяг ІІІ (фіксований) та акт на Обсяг ІІ. В актах зазначаються фактичні обсяги використання природного газу, які визначаються з урахуванням вимог пункту 2.1, підпунктів 2.2.3 та 3.5.2 цього Договору, їх ціна (визначається відповідно до розділу 4 цього Договору) та вартість. Сумарні обсяги за всіма складеними за розрахунковий/звітний період актами мають відповідати обсягам за даними остаточної алокації відборів Споживача на інформаційній платформі Оператора ГТС за цей період. Якщо Споживач в будь-якому місяці постачання природного газу з 01.09.2024 по 30.04.2025 використав Обсяг І (фіксований) та Обсяг ІІІ (фіксований), зазначені в рядку "Всього" таблиці пункту 2.1 цього Договору, тоді обсяги природного газу використані Споживачем: для потреб виробництва теплової енергії для надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води населенню та/або постачання теплової енергії як товарної продукції для зазначених потреб; для виробництва теплової енергії для надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям та релігійним організаціям, закладам охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо), закладам охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), підприємствам, установам та організаціям, що перебувають в управлінні Державного управління справами, та/або постачання теплової енергії як товарної продукції для зазначених потреб, Постачальник оформлює документально, як Обсяг ІІ. Якщо Споживач до 12-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, не надав Постачальнику документи, зазначені в підпункті 3.5.1 цього Договору або сумарні обсяги за актами не відповідають даним остаточної алокації, Сторони оформлюють весь фактично використаний Споживачем природний газ (за даними остаточної алокації відборів Споживача на інформаційній платформі Оператора ГТС у звітному періоді) як Обсяг ІІ. Постачальник протягом 3 (трьох) робочих днів з дати одержання актів зобов`язується повернути Споживачу по одному примірнику оригіналів актів, підписаних уповноваженим представником Постачальника або надає обґрунтовану відмову від підписання акта. Після підписання Сторонами актів приймання-передачі, замовлені обсяги природного газу за Договором вважаються скоригованими.

За змістом п. 4.1.3. Договору, ціна обсягів газу, визначених в пункті 2.1 цього Договору як Обсяг ІІІ (фіксований) за 1000 куб. м газу без ПДВ 13 658,33 грн, крім того ПДВ за ставкою 20%, всього з ПДВ 16 390,00 грн; крім того тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи 124,16 грн без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом 136,576 грн, крім того ПДВ 20% 27,315 грн, всього з ПДВ 163,89 грн за 1000 куб. м. Всього ціна газу для Обсягу ІІІ (фіксований) за 1000 куб. м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед, становить 16 553,89 грн.

Пунктом 5 Договору сторони погодили порядок та умови проведення розрахунків.

Згідно з пунктом 5.1. Договору Споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу в такому порядку:

- 70 відсотків вартості фактично переданого відповідно до акта/актів приймання - передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу;

- остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акта/актів приймання-передачі природний газ - до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому Споживач повинен був сплатити 70 відсотків грошових коштів за відповідний розрахунковий період.

У разі відсутності акта/актів приймання-передачі, фактична вартість переданого Споживачу природного газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.3 пункту 3.5 цього Договору.

Відповідно до пунктів 13.1., 13.3. Договору він набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення підписів печаткою (за наявності) або з дати накладення уповноваженим представником однієї зі Сторін останнього у часі кваліфікованого електронного підпису/удосконаленого електронного підпису, та діє до "30" квітня 2025 включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання. Продовження або припинення Договору можливе за взаємною згодою Сторін шляхом підписання додаткової угоди до Договору.

Постачання природного газу згідно даного Договору Споживачу здійснюється з врахуванням умов пунктів 2.1, 3.3, 5.2 цього Договору.

Сторони погодили такий порядок внесення змін до цього Договору: усі зміни і доповнення до цього Договору оформлюються у формі додаткової угоди про внесення змін до цього Договору та підписуються уповноваженими представниками Сторін, в т.ч. з урахуванням пункту 13.6 цього Договору, крім випадків, коли укладання додаткових угод не потребується відповідно до умов чинного законодавства України та/або даного Договору.

Договір підписано повноважними представниками сторін.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов договору протягом жовтня 2024 березня 2025 постачальник передав у власність споживача природний газ на загальну суму 2 945 931,59 грн, що підтверджується актами приймання передачі природного газу, а саме (а.с. 8-19):

- від 31 жовтня 2024 року на суму 5759,96 грн;

- від 31 жовтня 2024 року на суму 7103,27 грн;

- від 30 листопада 2024 на суму 101247,17 грн;

- від 30 листопада 2024 на суму 429437,47 грн;

- від 31 грудня 2024 року на суму 130750,01 грн;

- від 31 грудня 2024 року на суму 475976,08 грн;

- від 31 січня 2025 року на суму 147550,62 грн;

- від 31 січня 2025 року на суму 494461,86 грн;

- від 28 лютого 2025 року на суму 128919,02 грн;

- від 28 лютого 2025 року на суму 562391,56 грн;

- від 31 березня 2025 року на суму 114371,57 грн;

- від 31 березня 2025 року на суму 347963 грн.

У подальшому, відповідачем частково сплачено вартість переданого йому природного газу, зокрема на суму 1426313,05 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи інформацією АТ «Ощадбанк» про надходження коштів на рахунки позивача за період з 13.09.2024 по 26.11.2025 (а.с. 29-41).

Отже, позивач доводить, що сума простроченого та несплаченого основного боргу відповідача договір постачання природного газу №9866 ТКЕ(24)-02 від 13.09.2024 із урахуванням часткової оплати та зменшенням розміру позовних вимог складає 849357,60 грн (2 945931,59- 1426313,05-670260,94).

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина друга вказаної статті передбачає, що зобов`язання виникають з підстав встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правовідносини.

Згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з статтями 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом.

Матеріалами справи підтверджено, що ціна газу на періоди поставки була врегульована сторонами відповідно до умов договору.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За положеннями статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 714 Цивільного кодексу України до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно із загальними положеннями про купівлю-продаж (статті 662-663, 689, 691-692 Цивільного кодексу України) продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором та у встановлений договором строк. В свою чергу, покупець зобов`язаний прийняти товар та оплатити його за ціною, встановленою в договорі та в обумовлений строк.

На підставі наведеного, відповідач був зобов`язаний оплатити повну вартість отриманого газу в установлений договором строк, однак таку оплату не здійснив.

Отже, суд дійшов висновку (з урахуванням часткових оплат вартості поставленого газу та прийнятої судом заяви позивача про зменшення позовних вимог), що заборгованість відповідача з оплати вартості поставленого газу за договором становить 849357,60 грн.

За наведених обставин, позовна вимога про стягнення 849357,60 грн основного боргу підтверджена матеріалами справи, а відтак підставна та підлягає до задоволення.

Щодо посилань відповідача на те, що останній сплатив усю суму боргу 849357,60 грн згідно платіжної інструкції від 26.02.2026 року, то суд зазначає, що оплата за 26.02.2026 року у розмірі 849 357,60 грн була зарахована за іншим договором, а саме 2333-ТКЕ(25)-02.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно договору про зарахування коштів від 02 грудня 2025 року № ДЗК-2333-02 сторони (позивач та відповідач) дійшли згоди, що всі кошти, що надходять постачальнику за спожитий природний газ від споживача, незалежно від призначення платежу, вказаного споживачем у відповідних платіжних інструкціях, листах тощо, Постачальник зараховує в наступній черговості:

1.1. з 15 числа місяця наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу в рахунок виконання зобов`язань споживача, що виникли за договором постачання природного газу № 2333-ТКЕ(25)-02 від 11.11.2025 відповідно до акта/актів приймання-передачі природного газу за відповідний місяць постачання до його повного погашення;

1.2. з дня наступного після дня повного погашення зобов`язань Споживача за Договором постачання природного газу № 2333-ТКЕ(25)-02 від 11.11.2025 зазначених у пункті 1.1 на погашення заборгованості, що виникла у Споживача за попередні періоди по договорах, за якими вже не здійснюється постачання природного газу, відповідно до призначення платежу.

За змістом договору, порядок черговості списання коштів має універсальний характер і застосовується до всіх платежів, пов`язаних із виконанням договорів постачання природного газу (виключення становлять платежі, що здійснюються за договорами, укладеними на виконання постанови КМУ №222).

За наведених обставин, оплата 26.02.2026 у розмірі 849357,60 грн була зарахована за іншим договором, який не є предметом розгляду у даній справі, а саме 2333-ТКЕ(25)-02 від 11.11.2025, а відтак зазначені доводи відповідача щодо сплати усієї суми боргу суд відхиляє.

В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме з відповідача слід стягнути 849357,60 грн основного боргу.

За змістом ч. 1 ст. 130 ГПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України Про судовий збір у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті та те, що позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, суд приходить до висновку, що позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 13139,28 грн (18235,43-5096,15).

Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору передбачені ст.129 ГПК України та враховуючи повернення позивачу з Державного бюджету 50% сплаченого судового збору з відповідача на користь позивача належить стягнути 5096,15 грн (10192,29/2) судового збору.

Керуючись п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", ст. ст. 74, 86, 129, 191, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд України,-

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Підприємства житлово-комунального господарства Рожищенської міської ради (45101, Волинська обл., Луцький р-н, місто Рожище, вул.Волонтерська, будинок 34, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 1, ) 849357,60 грн (вісімсот сорок дев`ять тисяч триста п`ятдесят сім гривень 60 коп.) основного боргу та 5096,15 грн (п`ять тисяч дев`яносто шість гривень 15 коп.) витрат зі сплати судового збору.

3. Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області повернути із Державного бюджету України Товариству з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 1, ) 13139,28 грн (тринадцять тисяч сто тридцять дев`ять гривень 28 коп.) судового збору, сплаченого згідно платіжної інструкції № від 28.01.2026.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено 07.04.2026

Суддя А. С. Вороняк