ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/7546/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мамалуй О.О. - головуючий, Баранець О.М., Кролевець О.А.,

за участю секретаря судового засідання - Федорової О.В.,

за участю представників:

позивача: не з?явилися;

відповідача: Губорєва Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця»

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2025

у складі колегії суддів: Корсак В.А. - головуючий, Алданова С.О., Пономаренко Є.Ю.

та на ухвалу господарського суду міста Києва від 03.09.2025

суддя: Нечай О.В.

у справі № 910/7546/25

за позовом фізичної особи підприємця Чайки Вікторії Василівни

до акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 220 625,99 грн,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

1. Фізична особа-підприємець Чайка Вікторія Василівна (далі - ФОП Чайка В.В., позивач) звернулась до господарського суду міста Києва з позовною заявою до акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця», відповідач) про стягнення 220 625,99 грн.

2. Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором № ПР/Д-24791/НЮ від 25.12.2024 в частині оплати за виконані роботи.

3. 14 липня 2025 року відповідач добровільно сплатив заборгованість у повному обсязі та 16.07.2025 подав заяву про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору.

4. 22 липня 2025 року позивач подав заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язаних з розглядом справи у розмірі 18 000,00 грн, понесених у суді першої інстанції за розгляд цієї справи.

5. Відповідач подав заперечення щодо цих витрат, в яких просив суд відмовити позивачу у стягненні 18 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, оскільки позивач має право на компенсацію понесених судових або інших витрат, лише, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтований, що з поданого клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу та доданих до нього документів не вбачається.

6. 28 серпня 2025 року позивачем подано заяву про відмову від позову, в якій вказує про погашення відповідачем боргу та про відмову від позову.

7. Також позивач зазначає, що не підтримує своїх позовних вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред?явлення позову, тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 18 000,00 грн витрат на правову допомогу.

Короткий зміст ухвали та постанови судів попередніх інстанцій

8. Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.09.2025 у справі № 910/7546/25, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2025, прийнято відмову фізичної особи - підприємця Чайки Вікторії Василівни від позову. Провадження у справі № 910/7546/25 за позовом ФОП Чайки Вікторії Василівни до АТ «Українська залізниця» про стягнення 220 625,99 грн закрито. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ФОП Чайки Вікторії Василівни витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 647,52 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18 000,00 грн.

9. Судові рішення мотивовані тим, що:

- після звернення позивача до суду з цим позовом та відкриття провадження у справі № 910/7546/25 відповідач сплатив суму заборгованості, що підтверджується платіжною інструкцією № 438632 від 14.07.2025, яка була подана відповідачем та наявна у матеріалах справи;

- заява позивача про відмову від позову за формою та змістом відповідає приписам чинного процесуального закону, відмова позивача від позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб;

- матеріалами справи підтверджується факт надання позивачу правничої допомоги адвокатом Шапошніковим І.Б., зокрема у частині підготовки й подання позовної заяви та відповіді на відзив;

- витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 18 000,00 грн є обґрунтованими та співмірними зі складністю справи.

10. Судові рішення обґрунтовані нормами ст. 130, 123, 126, ч. 3 ст. 191, п. 4 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

11. Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2025 та на ухвалу господарського суду міста Києва від 03.09.2025 у справі № 910/7546/25, в якій просить скасувати частково судові рішення у частині стягнення з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ФОП Чайки Вікторії Василівни 18 000,00 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити у цій частині нове рішення, яким у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

12. Касаційна скарга мотивована відсутністю висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах щодо стягнення судових витрат.

13. Посилаючись на п. 3 ч. 3 ст. 310 Господарського процесуального кодексу України та вказуючи на наявність підстав для скасування судових рішень, скаржник наголошує на тому, що суд безпідставно не розглянув клопотання відповідача про закриття провадження у справі № 910/7546/25 на підставі ч.1 п. 2 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, а саме відсутність предмету спору.

Відповідач вказує на те, що клопотання відповідача було подано через підсистему «Електронний суд» 14.07.2025, але судом розглянуто не було.

Позивач звернувся до суду 28.08.2025 із заявою про відмову від позову та стягнення з відповідача 18 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Така заява була прийнята судом та закрито провадження у справі, водночас, ні в ухвалі про закриття провадження, ні в іншому процесуальному документі суд першої інстанції жодним чином не обґрунтував причини залишення клопотання відповідача без розгляду.

14. Скаржник зазначає, що відповідачем було надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач фактично визнав наявність заборгованості за договором № ПР/Д-24791/НЮ від 25.12.2024 та пояснив причини її виникнення.

Відповідач звертає увагу, що має місце прострочення виконання зобов`язання щодо ремонту автомобіля ЗАЗ-1102 з боку виконавця - позивача. Саме з причини, що роботи, які мали бути виконані та відповідно сплачені в 2024 бюджетному році, фактично виконані в 2025 році, що не було заплановано відповідачем та мало пройти повторні погодження.

15. Також скаржник зазначає, що сторонами не вживались заходи досудового врегулювання спору. Водночас п. 8.1, 8.2 договору сторони встановили, що досудове врегулювання суперечок є обов`язковим.

16. Тобто, застосувавши п. 8.1, 8.2 договору, при тому, що відповідач визнавав фактично заборгованість, а позивач фактично порушив строки виконання зобов`язання, сторони мали б змогу найти порозуміння та запобігти судових витрат.

17. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд, керуючись принципом справедливості з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

18. Цей спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають, підготовка справи до розгляду в господарському суді не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, відповідач не заперечував проти позовних вимог, а сплатив суму боргу.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

19. Відзивів чи заперечень на касаційну скаргу не надходило.

Позиція Верховного Суду

20. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

21. Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.09.2025 у справі № 910/7546/25, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2025, прийнято відмову фізичної особи - підприємця Чайки Вікторії Василівни від позову. Провадження у справі № 910/7546/25 за позовом ФОП Чайки Вікторії Василівни до АТ «Українська залізниця» про стягнення 220 625,99 грн закрито на підставі ч. 3 ст. 191, п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв?язку з добровільною сплатою відповідачем боргу та відмовою позивача від позову.

Також, цією ухвалою стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ФОП Чайки Вікторії Василівни витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 647,52 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18 000,00 грн.

22. Відповідач у касаційній скарзі просить Суд скасувати частково ухвалу господарського суду міста Києва від 03.09.2025 про закриття провадження у справі № 910/7546/25 в частині стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ФОП Чайки Вікторії Василівни 18 000,00 грн, понесених витрат на професійну правничу допомогу та постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2025 та ухвалити у цій частині нове рішення, яким у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

23. Тобто предметом касаційного оскарження є судові рішення лише у частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

24. Відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору; позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

25. Частиною 4 ст. 231 ГПК України передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

26. Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

27. Пунктом 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

28. Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).

29. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

30. Особливості здійснення розподілу витрат у разі закриття провадження у справі унормовані у ст. 130 ГПК України, яка є спеціальною нормою.

31. Згідно з ч. 3 ст. 130 ГПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

32. Об?єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.03.2026 у справі № 917/1161/25 (до розгляду якої зупинялося касаційне провадження у справі, що розглядається) вказала на те, що системний спосіб тлумачення норм частини третьої статті 130 ГПК України звертає увагу на те, що стаття 130 ГПК України містить назву «Розподіл витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду». Крім того, закриття провадження у справі згідно з частиною першою статті 231 ГПК України здійснюється не лише внаслідок відмови позивача від позову, а й внаслідок відсутності предмету спору. Тому норми частини третьої статті 130 ГПК України мають застосовуватись у разі закриття провадження у справі не лише через відмову позивача від позову, а й через відсутність предмету спору.

Об`єднана палата також вважає, що при застосуванні ч. 3 ст. 130 ГПК у разі закриття судом провадження за відсутності предмета спору (на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК) немає значення, ким саме було ініційоване питання про закриття провадження - сторонами, чи судом.

Задоволення після пред`явлення позову позовних вимог відповідачем фактично є свідченням того, що відповідач: 1) погодився з тим, що позов пред`явлено до належного відповідача, 2) визнає позовні вимоги. Іншими словами, задоволення позовних вимог відповідачем суд може вважати свідченням того, що пред`явлення позову цим позивачем до цього відповідача відбулося внаслідок неправомірного діяння відповідача, що і виступає підґрунтям необхідності покладення на такого відповідача судових витрат із розгляду справи.

Суд зазначає, що вирішення питання про відшкодування понесених позивачем витрат у разі закриття провадження у справі залежить від фактичних обставин, які стали підставою для такого закриття.

33. Судами встановлено, що 14.07.2025 відповідач добровільно сплатив заборгованість у повному обсязі та 16.07.2025 подав заяву про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору.

28 серпня 2025 року позивачем подано заяву про відмову від позову, в якій вказує про погашення відповідачем боргу та про відмову від позову. Позивач зазначає, що не підтримує своїх позовних вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред?явлення позову, тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 18 000,00 грн витрат на правову допомогу.

34. Відповідач у касаційній скарзі вказує на те, що підстава для закриття провадження у справі має значення для правильного вирішення щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу.

35. Об?єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.03.2026 у справі № 917/1161/25 виснувала, що:

1) у позивача виникає право на відшкодування йому за рахунок відповідача понесених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи не лише у випадку відмови позивача від позову у зв`язку із задоволенням позовних вимог відповідачем після пред`явлення позову, але й у випадку закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини 1 статті 231 ГПК України у разі, якщо відсутність предмета спору виникла у зв`язку із задоволенням позовних вимог відповідачем;

(2) водночас немає значення, чи було провадження закрито за клопотанням позивача, відповідача чи з ініціативи суду.

36. З огляду на зазначене, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

37. Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

38. Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

39. Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

40. Позивач у позовній заяві зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс (очікує понести) у зв?язку з розглядом справи. Посилаючись на ст. 129 ГПК України позивач зазначив, що докази розміру витрат, які позивач сплатив або має сплатити у зв?язку з розглядом цієї справи (зокрема на правничу допомогу), разом з відповідною заявою будуть подані до суду не пізніше 5 днів після ухвалення судом рішення у цій справі.

41. 22 липня 2025 року позивач подав заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язаних з розглядом справи у розмірі 18 000,00 грн, понесених у суді першої інстанції за розгляд цієї справи. У заяві викладено опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

42. У якості доказів, що підтверджують надання правової допомоги до матеріалів справи додано: копії договору про надання правничої допомоги № 14/02 від 14.02.2024 та додатку №12/6 від 12.06.2025 до нього, акта здачі-приймання виконаних робіт від 16.07.2025 на суму 18 000,00 грн та платіжної інструкції № 1778 від 13.06.2025 на суму 18 000,00 грн.

43. Тобто, позивачем дотримано вимоги ч. 1 ст. 124 ГПК України щодо надання разом з першою заявою по суті спору попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, та дотримано вимоги ч. 8 ст. 129 ГПК України щодо строків подання доказів розміру судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи.

44. Відповідач подав заперечення щодо цих витрат, в яких просив суд відмовити позивачу у стягненні 18 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, оскільки позивач має право на компенсацію понесених судових або інших витрат, лише тоді якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтований, що з поданого клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу та доданих до нього документів не вбачається.

45. Суди попередніх інстанцій встановили, що 14.02.2024 між позивачем (клієнт) та адвокатським об`єднанням «Альва Прайвесі» (Об`єднання) укладено договір про надання правової допомоги № 14/02, за змістом якого клієнт доручає, а Об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати клієнту правову допомогу.

46. Відповідно до договору про надання правової допомоги, платою клієнта за надання правової допомоги за цим договором є гонорар, розмір якого визначається сторонами у додатках/додаткових угодах до цього договору. (п. 3.1 договору).

47. Згідно з додатком № 12/6 від 20.06.2025 сторони домовились, що клієнт сплачує на рахунок Об`єднання 18 000,00 грн суми гонорару. (п. 2.1 додатку).

48. Згідно з актом здачі-приймання виконаних робіт від 16.07.2025 адвокатом надано, а позивачем прийнято правничу допомогу у цій справі вартістю 18 000,00 грн. Указані кошти були перераховані позивачем на рахунок АО «Альва прайвесі» 13.06.2025.

49. Відповідно до ч. 4 - 6 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

50. Частиною 5 ст. 129 ГПК України передбачено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

51. Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказав, що у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Водночас обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5 - 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5 -7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

52. Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

53. У постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Отже, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи також положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

54. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

55. Верховний Суд приймає до уваги, що позивач отримав такі послуги, як складання позовної заяви, відповіді на відзив, що підтверджується позовною заявою та відзивом.

56. Верховний Суд зазначає, що складення та подання до суду позовної заяви є дійсною та необхідною послугою, метою якої є захист порушеного права позивача та донесення позиції позивача щодо наявності заборгованості відповідача перед позивачем. У відповіді на відзив, викладено думку учасника справи на відзив відповідача.

57. Тобто витрати позивача на правничу допомогу є реальними та такими, які безпосередньо пов`язані з розглядом справи та підтверджуються матеріалами справи, розмір гонорару визначений за погодженням адвоката з клієнтом і є фіксованим.

58. Верховний Суд дійшов висновку, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу повною мірою відповідають обсягу наданих адвокатом послуг крізь призму критеріїв розумності, співмірності, встановлення їхньої дійсності, необхідності та не є надмірними.

59. З огляду на зазначене суд першої інстанції, з позицією якого погодився апеляційний господарський суд, правомірно відмовив відповідачеві у задоволенні клопотання, викладеного у запереченнях на заяву про судові витрати, про відмову (зменшення до 0 грн) у стягненні з відповідача витрат на правничу допомогу.

60. Отже, враховуючи положення статей 86, 123, 126, 129 ГПК України та беручи до уваги принципи диспозитивності та змагальності господарського судочинства, критерії реальності, співмірності та розумності судових витрат, суд першої інстанції, з позицією якого погодився апеляційний господарський суд, дійшов правомірного висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 18 000,00 грн.

61. Верховним Судом відхиляються доводи відповідача про невжиття заходів досудового врегулювання спору, оскільки застосування заходів досудового врегулювання спору є правом, а не обов`язком сторін і застосовується на власний розсуд кожної з них.

62. Щодо доводів касаційної скарги про залишення без розгляду клопотання відповідача про закриття провадження у справі у зв?язку з відсутністю предмета спору, Верховний Суд зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

63. Судом першої інстанції закрито провадження у справі, з ініціативи позивача (заява про відмову від позову), у зв?язку із задоволенням позовних вимог відповідачем після пред?явлення позову.

64. Відповідачем не оскаржується ухвала суду першої інстанції у частині закриття провадження у справі.

65. Доводи відповідача про те, що підстава для закриття провадження у справі має значення для правильного вирішення щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу відхиляються Верховним Судом з огляду на те, що об?єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначила, що у позивача виникає право на відшкодування йому за рахунок відповідача понесених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи не лише у випадку відмови позивача від позову, у зв`язку із задоволенням позовних вимог відповідачем після пред`явлення позову, але й у випадку закриття провадження у справі у разі, якщо відсутність предмета спору виникла у зв`язку із задоволенням позовних вимог відповідачем; водночас немає значення, чи було провадження закрито за клопотанням позивача, відповідача чи з ініціативи суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

66. Частинами 1, 2 ст. 300 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

67. Згідно з ч. 3 ст. 304 ГПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

68. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

69. Згідно з положеннями ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

70. За таких обставин, перевіривши застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій, касаційна скарга - залишається без задоволення.

Розподіл судових витрат

71. З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судовий збір у порядку ст. 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2025 та ухвалу господарського суду міста Києва від 03.09.2025 у справі № 910/7546/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Мамалуй

Судді О. М. Баранець

О. А. Кролевець