ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2026 р. Справа№ 920/1471/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Доманської М.Л.

Отрюха Б.В.

за участю секретаря судового засідання Карпової М.О.

у присутності представників сторін:

від ТОВ "ФК "Геліос": Безручко М.В. (в режимі відеоконференції)

від ТОВ "СМНВО": ліквідатор Касаткін Д.М. (в режимі відеоконференції)

від АТ "Промінвестбанк": Суденко Р.В. за довіреністю (у приміщенні суду)

від ГУ ПФУ у Сумській області: Шпак О.О. (в режимі відеоконференції)

від ФДМУ: Прикмета І.П. згідно витягу з ЄДР (у приміщенні суду)

від Сумське МРУМЮУ: Вакула С.М. (в режимі відеоконференції)

розпорядник майна: Дробот Д.М. (в режимі відеоконференції)

розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Геліос", ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" арбітражного керуючого Касаткіна Дениса Миколайовича та Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на ухвалу Господарського суду Сумської області від 15.12.2025 року

у справі №920/1471/24 (суддя Соп`яненко О.Ю.)

за заявою Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

до Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково- виробниче об`єднання"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 26.06.2025 року у справі №920/1471/24, зокрема, заяву ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" з грошовими вимогами до боржника задоволено частково, а саме в загальному розмірі 3 373 156 727,99 грн., з яких: вимоги у розмірі 233 206 659,30 грн., забезпечені заставою майна боржника із включенням до реєстру вимог кредиторів позачергово, інші вимоги включено до реєстру вимог кредиторів у наступній черговості: 6056,00 грн. судовий збір перша черга, 3 117 696 720,98 грн. заборгованість - четверта черга, 22 247 291,71 грн. штрафні санкції шоста черга; відмовлено у задоволенні заяви ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" з грошовими вимогами до боржника на суму 1 587 937 700,58 грн.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 15.12.2025 року у справі №920/1471/24 призначено підсумкове засідання суду, на якому буде постановлено ухвалу про санацію боржника чи постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, чи ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство, чи ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном та відкладення підсумкового засідання суду у справі №920/1471/24 про банкрутство АТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання", зобов`язано розпорядника майна провести збори кредиторів та комітету кредиторів у відповідності до вимог КУзПБ, на яких розглянути питання щодо подальшої стадії розгляду справи про банкрутство, протокол зборів кредиторів надати суду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ТОВ "ФК "Геліос" звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити частково ухвалу Господарського суду Сумської області від 15.12.2025 у справі №920/1471/24 постановлену за результатом попереднього засідання, шляхом викладення її резолютивної частини у відповідності до положень ч. 2 ст. 47 КУзПБ.

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2025 апеляційну скаргу ТОВ "ФК "Геліос" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Сотніков С.В., Отрюх Б.В.

Крім того, не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ліквідатор ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" арбітражний керуючий Касаткін Д.М. також звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Сумської області від 15.12.2025 року у справі №920/1471/24 (в частині результатів попереднього засідання суду щодо розгляду заяви з грошовими вимогами конкурсного кредитора ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання") та ухвалу Господарського суду Сумської області від 26.06.2025 року у справі №920/1471/24 (в частині результату розгляду заяви з грошовими вимогами конкурсного кредитора ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання") та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити заяву ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" з грошовими вимогами, визнати та включити до реєстру вимог кредиторів боржника вимоги ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" у наступній черговості: 4 844,80 грн. судовий збір (перша черга); ,58 грн. заборгованість (четверта черга).

При цьому, ліквідатором ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" арбітражним керуючим Касаткіним Д.М. в апеляційній скарзі заявлено клопотання про витребування у боржника засвідчених належним чином копій документів на підтвердження заборгованості АТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" перед ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" у загальному розмірі 1 587 937 700,58 грн., в тому числі (але не виключно) договори (з додатками та додатковими угодами), накладні, акти, рахунки, розрахунки, платіжні документи, акти звірки, тощо, а у разі неподання АТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" письмових, речових чи електронних доказів, що витребувані судом, без поважних причин або без повідомлення причин - застосувати відносно АТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" заходи процесуального примусу у виді тимчасового вилучення доказів для дослідження судом.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 29.12.2025 року вказану апеляційну скаргу ліквідатора ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" арбітражний керуючий Касаткіна Д.М. передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Сотніков С.В., Отрюх Б.В.

Ухвалами суду від 29.12.2025 відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами ліквідатора ТОВ "ФК "Геліос" та ліквідатора ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" арбітражного керуючого Касаткіна Д.М. на ухвалу Господарського суду Сумської області від 15.12.2025 року у справі №920/1471/24, повернення даних апеляційних скарг або залишення їх без руху до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду та витребувано у Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/1471/24.

08.01.2026 року супровідним листом Господарського суду Сумської області №920/1471/24/2 від 02.01.2026 року витребувані матеріали справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою суду від 27.01.2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Фінансова Компанія "Геліос" на ухвалу Господарського суду Сумської області від 15.12.2025 у справі №920/1471/24, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 19.02.2026 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

Іншою ухвалою суду від 27.01.2026 року поновлено скаржнику строк для подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ліквідатора ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" арбітражного керуючого Касаткіна Д.М. на ухвалу Господарського суду Сумської області від 15.12.2025 року у справі №920/1471/24, об`єднано в одне апеляційне провадження для спільного розгляду вказану апеляційну скаргу з раніше поданою та прийнятою до провадження апеляційною скаргою ТОВ "Фінансова Компанія "Геліос" на ухвалу Господарського суду Сумської області від 15.12.2025 року у справі №920/1471/24, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 19.02.2026 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

Поряд з цим, не погоджуючись із вищенаведеною ухвалою місцевого господарського суду, ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" також звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Сумської області від 15.12.2025 (за результатами попереднього засідання суду) та ухвалу Господарського суду Сумської області від 26.06.2025 (розгляд грошових вимог) у справі №920/1471/24 в частині невизнаних грошових вимог АТ "Промінвестбанк" до АТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" в сумі 1 793 762 091,91 грн. (4 черга), змінити судові рішення, яким невизнані грошові вимоги АТ "Промінвестбанк" до боржника задовольнити та визнати вимоги 4 черги (конкурсні, незабезпечені вимоги) АТ "Промінвестбанк" в загальній сумі 4 911 458 812,89 грн., виклавши резолютивну частину ухвали Господарського суду Сумської області від 26.06.2025 та ухвали Господарського суду Сумської області від 15.12.2025 (за результатами попереднього засідання) відповідно до визнаних (задоволених) грошових вимог.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді від 02.02.2026 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Доманська М.Л., Отрюх Б.В.

04.02.2026 через систему "Електронний суд" від представника Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Вакули С.М. надійшла заява про проведення судового засідання 19.02.2026 та всіх наступних судових засідань в режимі відеоконференції, проведення яких просить забезпечити поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів, за наслідками розгляду якої ухвалою суду від 11.02.2026 року дану заяву було задоволено.

11.02.2026 представником ТОВ "ФК "Геліос" адвокатом Безручко М.В. через систему "Електронний суд" подано заяву про проведення судового засідання 19.02.2026 року в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів.

14.02.2026 року представником ГУ ПФУ в Сумській області Шпаком О.О. також подано заяву про проведення судового засідання 19.02.2026 року та всіх наступних засіданнях по даній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 17.02.2026 року задоволено заяви представника ТОВ "ФК "Геліос" адвоката Безручко М.В. про участь у судовому засіданні 19.02.2026 року в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів та представника ГУ ПФУ в Сумській області Шпака О.О. про участь в судовому засіданні 19.02.2026 року та всіх наступних судових засіданнях по даній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів.

До початку судового засідання через систему "Електронний суд" в скаржника ліквідатора ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" арбітражного керуючого Касаткіна Д.М. надійшло клопотання про долучення доказів, про витребування доказів та про відкладення розгляду справи, яке мотивовано участю в іншому судовому засіданні, а від розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Дробота Д.М. клопотання про розгляд справи без його участі.

Ухвалою суду від 19.02.2026 розгляд справи відкладено на 19.03.2026 на підставі положень ст. 216 ГПК України.

Іншою ухвалою суду від 19.02.2026 поновлено АТ "Промінвестбанк" строк для подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Промінвестбанк" на ухвалу Господарського суду Сумської області від 15.12.2025 року у справі №920/1471/24, об`єднано в одне апеляційне провадження для спільного розгляду вказану апеляційну скаргу з раніше поданими та прийнятими до провадження апеляційними скаргами ТОВ "Фінансова Компанія "Геліос" та ліквідатора ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" арбітражного керуючого Касаткіна Д.М. на ухвалу Господарського суду Сумської області від 15.12.2025 у справі №920/1471/24, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, призначено справу до розгляду на 19.03.2026 року та витребувано у Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/1471/24.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу АТ "Промінвестбанк" розпорядник майна боржника арбітражний керуючий Дробот Д.М. просить залишити її без задоволення, а ухвалу Господарського суду Сумської області від 15.12.2025 року у справі №920/1471/24 в частині вимог банку без змін.

09.03.2026 року супровідним листом Господарського суду Сумської області №920/1471/24/80/26 від 06.03.2026 року витребувані матеріали справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

10.03.2026 через систему "Електронний суд" від розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Дробота Д.М. надійшла заява про проведення судового засідання 19.03.2026 року в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів.

13.03.2026 через систему "Електронний суд" від ліквідатора ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" арбітражного керуючого Касаткіна Д.М. також надійшла заява про проведення судового засідання 19.03.2026 та всіх наступних судових засідань в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 16.03.2026 року задоволено заяви розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Дробота Д.М. та ліквідатора ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" арбітражного керуючого Касаткіна Д.М. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів.

До початку судового засідання від скаржника - ліквідатора ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" арбітражного керуючого Касаткіна Д.М. надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

В судове засідання 19.03.2026 з`явились представники Фонду державного майна України та АТ "Промінвестбанк" (у приміщення суду), а також ТОВ "ФК "Геліос", ГУ ПФУ у Сумській області, Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ліквідатор ТОВ "СМНВО" Касаткін Д.М. та розпорядник майна боржника арбітражний керуючий Дробот Д.М. (в режимі відеоконференції).

Представники інших учасників провадження у справі в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направляли.

У відповідності до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши в судовому засіданні заявлені ліквідатором ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" арбітражним керуючим Касаткіним Д.М. аналогічні за змістом клопотання про витребування доказів (про витребування у боржника засвідчених належним чином копій документів на підтвердження заборгованості АТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" перед ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" у загальному розмірі 1 587 937 700,58 грн., в тому числі (але не виключно) договори (з додатками та додатковими угодами), накладні, акти, рахунки, розрахунки, платіжні документи, акти звірки, тощо) з наведених у них мотивів та заслухавши позицію присутніх представників учасників провадження у справі з цього приводу, колегія суддів дійшла висновку про відмову у їх задоволенні у зв`язку із безпідставністю та необґрунтованістю, про що в судовому засіданні постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання в порядку ч. 5 ст. 233 ГПК України.

При прийнятті протокольної ухвали судова колегія виходила наступного.

Відповідно до ч. 1-3, 5 ст. 81 ГПК України, учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази. Суд може уповноважити на одержання витребуваних ним доказів заінтересовану сторону.

Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до положень ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

При цьому, в силу ст. 91 ГПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Статтею 74 наведеного кодексу встановлено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно положень ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Слід також зазначити, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.235 ГПК України).

При вирішенні питання про витребування доказів необхідно враховувати, що викладені у відповідному клопотання вимоги мають бути сформульовані чітко, а не абстрактно, тобто має бути зазначено, який саме конкретний доказ витребовується.

Разом з тим, в порушення вимог ст. 81 ГПК України, прохальна частина клопотання скаржника в даному випадку не містить переліку конкретно визначених документів та інформації, які слід витребувати у товариства-боржника, а визначення "копії документів на підтвердження заборгованості…в тому числі (але не виключно) договори (з додатками та додатковими угодами), накладні, акти, рахунки, розрахунки, платіжні документи, акти звірки, тощо" не дає змоги чітко встановити та з`ясувати, які саме документи вимагаються у боржника, що, в свою чергу, в подальшому може ускладнити або зробити неможливим виконання відповідної вимоги.

Окрім наведеного, під час розгляду заявленого клопотання суд апеляційної інстанції також враховує висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені у постанові від 12.10.2021 року у справі №01/1494(14-01/1494) стосовно порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство та стосовно ролі та обов`язків суду на цій стадії провадження у справі про банкрутство.

Так, згідно наведеної постанови, на підставі аналізу законодавства про банкрутство, яким керується суд на стадії попереднього засідання під час розгляду кредиторських вимог, у сукупності з положеннями процесуального закону щодо диспозитивності у господарському процесі, щодо прав та обов`язків кредитора як сторони у справі про банкрутство, щодо порядку доведення стороною даних, вказаних в обґрунтування своїх вимог і заперечень, щодо порядку надання доказів у справі, а також з урахуванням численної практики Верховного Суду з даного питання, судом касаційної інстанції зроблено наступні висновки:

- заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги (постанови Верховного Суду: від 26.02.2019 у справі №908/710/18, 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16);

- проте, обов`язок здійснення правового аналізу заявлених у справі кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог покладений на господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство (постанови Верховного Суду: від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 05.03.2019 у справі №910/3353/16, від 18.04.2019 у справі №914/1126/14, від 20.06.2019 у справі №915/535/17, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16);

- під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанови Верховного Суду: від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16);

- у попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником (постанови Верховного Суду: від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18);

- відтак, завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, та/або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (постанови Верховного Суду: від 05.03.2019 у справі №910/3353/16, від 18.04.2019 у справі №914/1126/14, від 20.06.2019 у справі №915/535/17, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16);

- отже, у справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови Верховного Суду: від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17);

- ухвала, прийнята за результатами попереднього засідання є підставою для визначення кількості голосів, які належать кожному конкурсному кредитору під час прийняття рішення на зборах (комітеті) кредиторів; для визначення кількості голосів для участі у представницьких органах кредиторів зі складу вимог конкурсних кредиторів виключається неустойка (штраф, пеня) (постанови: від 18.04.2019 у справі №914/1126/14, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17);

- метою апеляційного суду є перевірка законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції, а способом досягнення цієї мети - розгляд справи по суті повторно (постанова Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №922/116/18).

Законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в даному випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником.

Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (ст. 76 ГПК України), допустимості (ст. 77 ГПК України), достовірності (ст. 78 ГПК України) та вірогідності (ст. 79 ГПК України). Комплексне дослідження доказів на предмет їх відповідності законодавчо встановленим вимогам є сутністю суддівського розсуду на стадії встановлення обсягу кредиторських вимог у справі про банкрутство.

Покладення обов`язку доказування обґрунтованості відповідними доказами своїх вимог до боржника саме на кредитора не позбавляє його права на власний розсуд подавати суду ті чи інші докази, що дозволяє суду застосовувати принцип диспозитивності господарського судочинства та приймати рішення про визнання чи відмову у визнанні вимог кредитора, виходячи з тієї сукупності доказів, яка надана кредитором-заявником грошових вимог.

Отже, за своєю правовою природою такий предмет спору не є тотожним спору про право, який розглядається у позовному провадженні. (Аналогічна правова позиція викладена у Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 27.08.2020 року у справі №911/2498/18).

Більш того, як встановлено апеляційним господарським судом, скаржник вже звертався до суду першої інстанції з аналогічним клопотанням про витребування доказів, яке ухвалою суду від 07.05.2025 року було задоволено та, серед іншого, витребувано у АТ "СМНВО" засвідчені належним чином копії документів в підтвердження заборгованості АТ "СМНВО" перед ТОВ "СМНВО" у загальному розмірі 1 587 937 700,58 грн., в тому числі (але не виключно) договори (з додатками та додатковими угодами), накладні, акти, рахунки, розрахунки, платіжні документи, акти звірки, тощо.

Як стверджує скаржник, до постановлення оскаржуваної ухвали боржником не було надано засвідчених належним чином копій документів в підтвердження заборгованості у загальному розмірі 1 587 937 700,58 грн. як і взагалі будь-яких пояснень, відповідей щодо виконання та/або неможливості виконання вказаної ухвали.

При цьому, заявником не надано суду доказів пред`явлення даної ухвали до примусового виконання у порядку виконавчого провадження, тобто не вжито всіх достатніх заходів щодо самостійного отримання відповідних доказів.

Поряд з наведеним, суд звертає увагу скаржника, що згідно положень процесуального законодавства, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, тобто збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду.

З огляду на вищевикладене, оскільки скаржником при зверненні до суду з відповідним клопотанням порушено вимоги ст. 81 ГПК України, беручи до уваги, що обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено саме на заявника грошових вимог та враховуючи заборону суду з власної ініціативи збирати докази, що стосуються предмета спору, беручи до уваги задоволення подібного клопотання в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання ТОВ "СМНВО" про витребування доказів у АТ "СМНВО".

Присутні в судовому засіданні представники ТОВ "Фінансова Компанія "Геліос", АТ "Промінвестбанк", ГУ ПФУ у Сумській області, Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України, а також ліквідатор ТОВ "СМНВО" Касаткін Д.М. та розпорядник майна боржника арбітражний керуючий Дробот Д.М. надали свої пояснення по суті спору та вимоги апеляційних скарг.

19.03.2026 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представників учасників провадження у справі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційних скарг ТОВ "Фінансова компанія "Геліос" та ліквідатора ТОВ "СМНВО" Касаткіна Д.М. слід відмовити, а апеляційна скарга АТ "Промінвестбанк" підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство (неплатоспроможність) у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства.

Згідно ст. 1 КУзПБ кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

В силу положень ч.ч. 1, 2 ст. 45 наведеного кодексу, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Кредитор, за заявою якого відкрито провадження у справі, має право заявити додаткові грошові вимоги до боржника у межах строку, встановленого частиною першою цієї статті.

Забезпечені кредитори зобов`язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення.

Забезпечені кредитори можуть повністю або частково відмовитися від забезпечення. Якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимоги, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави. Залишок вимог вважається незабезпеченим.

Склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов`язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника.

Згідно ч. 2 ст. 47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

У разі необхідності господарський суд може оголосити перерву в попередньому засіданні.

За результатами попереднього засідання господарський суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються:

- розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів;

- розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів;

- дата проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів;

- дата підсумкового засідання суду, на якому буде постановлено ухвалу про санацію боржника чи постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, чи ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство, чи ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном та відкладення підсумкового засідання суду, яке має відбутися у строки, встановлені частиною другою статті 44 цього Кодексу.

Розпорядник майна за результатами попереднього засідання вносить до реєстру вимог кредиторів відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов`язаннями, наявність права вирішального голосу в представницьких органах кредиторів, черговість задоволення кожної вимоги.

Неустойка (штраф, пеня) враховується в реєстрі вимог кредиторів окремо від основних зобов`язань у шосту чергу.

Погашення неустойки (штрафу, пені) у справі про банкрутство можливе лише в ліквідаційній процедурі.

Ухвала попереднього засідання є підставою для визначення кількості голосів, які належать кожному конкурсному кредитору під час прийняття рішення на зборах (комітеті) кредиторів. Для визначення кількості голосів для участі у представницьких органах кредиторів зі складу вимог конкурсних кредиторів виключається неустойка (штраф, пеня).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у провадженні господарського суду Сумської області перебуває справа №920/1471/24 про банкрутство АТ "СМНВО", провадження у якій відкрито ухвалою суду від 06.03.2025 року за заявою ГУ ПФ України в Сумській області, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Дробота Д.М.

Відповідне оголошення про відкриття відносно АТ "СМНВО" провадження у справі про банкрутство оприлюднено на офіційному веб-порталі судової влади України 06.03.2025 року за №75465.

Після публікації вказаного оголошення до суду надійшли, в тому числі, заяви АТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" з грошовими вимогами до боржника.

За наслідками розгляду поданих суду заяв ухвалою Господарського суду Сумської області від 26.06.2025 року у справі №920/1471/24, зокрема, заяву ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" з грошовими вимогами до боржника задоволено частково, а саме в загальному розмірі 3 373 156 727,99 грн., з яких: вимоги у розмірі 233 206 659,30 грн., забезпечені заставою майна боржника із включенням до реєстру вимог кредиторів позачергово, інші вимоги включено до реєстру вимог кредиторів у наступній черговості: 6056,00 грн. судовий збір перша черга, 3 117 696 720,98 грн. заборгованість - четверта черга, 22 247 291,71 грн. штрафні санкції шоста черга; відмовлено у задоволенні заяви ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" з грошовими вимогами до боржника на суму 1 587 937 700,58 грн.

В подальшому, ухвалою Господарського суду Сумської області від 15.12.2025 року у справі №920/1471/24 призначено підсумкове засідання суду, на якому буде постановлено ухвалу про санацію боржника чи постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, чи ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство, чи ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном та відкладення підсумкового засідання суду у справі №920/1471/24 про банкрутство АТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання", зобов`язано розпорядника майна провести збори кредиторів та комітету кредиторів у відповідності до вимог КУзПБ, на яких розглянути питання щодо подальшої стадії розгляду справи про банкрутство, протокол зборів кредиторів надати суду.

ТОВ "ФК "Геліос", ліквідатор ТОВ "СМНВО" арбітражний керуючий Касаткін Д.М. та АТ "Промінвестбанк" з ухвалою попереднього засідання суду не погоджуються та в поданих апеляційних скаргах посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

За твердженням скаржника - ТОВ "ФК "Геліос", оскаржувана ним ухвала від 15.12.2025 не відповідає приписам ч. 2 ст. 47 КУзПБ, оскільки не містить: розмір, черговість задоволення кожної визнаної вимоги та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, у тому числі вимог кредиторів, які є заінтересованими стосовно боржника; розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів; дату проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів (мітить лише обов`язок провести збори), а тому резолютивна частина такої ухвали підлягає зміні.

Ліквідатор ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" арбітражний керуючий Касаткін Д.М. просить скасувати ухвалу Господарського суду Сумської області від 15.12.2025 року у справі №920/1471/24 (в частині результатів попереднього засідання суду щодо розгляду заяви з грошовими вимогами конкурсного кредитора ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання") та ухвалу Господарського суду Сумської області від 26.06.2025 року у справі №920/1471/24 (в частині результату розгляду заяви з грошовими вимогами конкурсного кредитора ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання").

Як зазначає даний апелянт, судом першої інстанції було передчасно винесено оскаржувану ухвалу про відмову у визнанні кредиторських вимог, оскільки задовольнивши ухвалою від 07.05.2025 року клопотання заявника про витребування у боржника доказів на підтвердження наявності заборгованості, судом з рештою не було здійснено повне і всебічне з`ясування усіх обставин, зокрема не було вчинено дій, спрямованих на сприяння у реалізації прав ТОВ "СМНВО" щодо підтвердження факту наявності заборгованості у боржника, не з`ясовано причини неподання витребуваних судом доказів згідно ухвали від 07.05.2025 року, а також не вжито з власної ініціативи подальших заходів процесуального примусу до АТ "СМНВО" (тимчасове вилучення доказів для дослідження судом тощо).

В свою чергу, АТ "Промінвестбанк" оскаржує ухвалу суду в частині невизнаних грошових вимог до боржника в сумі 1 793 762 091,91 грн., що складають проценти, нараховані за неправомірне користування кредитом за період, що не був предметом розгляду судами.

На переконання апелянта, місцевим господарським судом помилково відхилено заявлені банком вимоги в цій частині в повному обсязі з підстав ненадання кредитором обґрунтованого розрахунку вимог в цій частині, оскільки сама лише незгода суду з періодом нарахування процентів, заявлених кредитором, та твердження про ненадання розрахунку в цій частині не може бути самостійною підставою для невизнання заявлених кредиторських вимог.

Як зазначає кредитор, період нарахованих ним процентів за неправомірне користування кредитом до дати відкриття провадження у справі №920/1471/24 про банкрутство (06.03.2025 року) також включає в себе нарахування процентів по 23.02.2022 року, а тому господарський суд не був позбавлений можливості самостійно визначити відповідні суми нарахувань.

Оскільки доводи та вимоги ТОВ "ФК "Геліос" фактично зводяться до відповідності резолютивної частини ухвали від 15.12.2025 приписам ч.2 ст.47 КУзПБ, тобто до форми такої ухвали, а ТОВ "СМНВО" і АТ "Промінвестбанк" до незгоди з ухвалою суду в частині наслідків розгляду їх заяв до боржника, то у відповідності до ст. 269 ГПК України оскаржувана ухвала суду першої інстанції переглядається лише в зазначених частинах

Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення вказаної ухвали в оскаржуваних частинах, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Щодо апеляційної скарги ТОВ "Фінансова Компанія "Геліос" суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною 1 статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна. За результатами розгляду вимог окремого кредитора господарський суд постановляє ухвалу про їх визнання чи відхилення (повністю або частково), що не може бути оскаржена окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання.

Законодавець, визначаючи попереднє засідання суду як етап процедури розпорядження майном, передбачає, що таке засідання має свою тривалість та може проводитися у декількох судових засідань, під час яких здійснюється аналіз заявлених вимог кредиторів.

Тобто, кількість кредиторів та різний обсяг їхніх вимог впливають на тривалість попереднього засідання, яке може бути більшим одного дня, та зумовлює доцільність розгляду заяв (вимог) кредиторів з винесенням відносно кожної такої вимоги індивідуальної (окремої, самостійної) ухвали щодо результатів її задоволення.

Колегія суддів наголошує, що мотиви, за якими суд дійшов висновку про визнання вимог кредиторів у тому чи іншому розмірі, чи про відмову у їх визнанні, можуть бути відображені як в індивідуальній (самостійній, окремій) ухвалі, так і в ухвалі за результатами розгляду вимог усіх кредиторів (за підсумками попереднього судового засідання). При цьому, мотиви прийнятого рішення щодо розміру вимог кредиторів можуть бути наведені в індивідуальній (самостійній, окремій) ухвалі, а в ухвалі за результатами розгляду вимог усіх кредиторів мотиви можуть бути не відображеними, однак в такій ухвалі повинно міститися посилання на ухвалу щодо розгляду вимог кожного конкретного кредитора.

Така правова позиція викладена у постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.06.2019 у справі №915/535/17, постановах Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №904/5314/20, від 04.07.2023 у справі №922/2334/21, від 17.09.2024 у справі №904/1266/23, від 01.09.2025 у справі №908/1897/24.

Як встановлено судом зі змісту оскаржуваної ухвали від 15.12.2025 року, в судовому засіданні 06.03.2025 було розглянуто та визнано вимоги ГУ Пенсійного фонду України в Сумській області до боржника у розмірі 143 997 913,71 грн. та включено до реєстру вимог кредиторів, з яких: 102 280,00 грн. (30 280,00 грн. судового збору та 72 000,00 грн. авансування винагороди арбітражного керуючого) включено до першої черги, 143 895 633,71 грн. заборгованості з відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за списком №№1, 2, - включено до четвертої черги реєстру вимог кредиторів.

Також ухвалами суду від 12.06.2025, від 26.06.2025, від 11.08.2025, від 28.08.2025 визнано частину вимог кредиторів юридичних осіб та фізичних осіб із заробітної плати, які надійшли в межах 30-ти днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Ухвалами суду від 16.10.2025, від 12.11.2025, від 03.12.2025 та від 10.12.2025 розглянуто та визнано (відхилено) вимоги кредиторів юридичних осіб та фізичних осіб із заробітної плати відповідно до вимог ч. 6 ст. 45 КУзПБ,

Згідно ч. 1 ст. 48 КУзПБ, протягом 10 днів з дня постановлення ухвали за результатами попереднього засідання господарського суду розпорядник майна письмово повідомляє кредиторів згідно з реєстром вимог кредиторів, уповноважену особу працівників боржника та уповноважену особу засновників (учасників, акціонерів) боржника про місце і час проведення зборів кредиторів та організовує їх проведення.

Учасниками зборів кредиторів боржника є конкурсні кредитори з правом вирішального голосу, вимоги яких визнані господарським судом за результатами попереднього засідання.

Оскільки інших кредиторів з грошовими вимогами до боржника до суду не надходили, суд першої інстанції врахував наведені вище приписи чинного законодавства, а також з огляду на те, що строк на проведення інвентаризації майна боржника, процедури розпорядження майном, повноваження розпорядника майна арбітражного керуючого Дробота Д.М. та дії мораторію на задоволення вимог кредиторів у даній справі про банкрутство АТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" продовжено до 15.02.2026, дійшов висновку призначати підсумкове засідання, на якому буде постановлено ухвалу про санацію боржника чи постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, чи ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство, чи ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном та відкладення підсумкового засідання суду, та зобов`язати розпорядника майна боржника організувати проведення зборів кредиторів/комітету кредиторів.

Тобто, як вбачається з оскаржуваної ухвали, в ній міститься посилання на ухвали щодо розгляду вимог кожного конкретного кредитора із включенням до реєстру вимог кредиторів боржника у відповідній черговості, що дає можливість арбітражному керуючому визначити кількість голосів, які належать кожному конкурсному кредитору під час прийняття рішення на зборах (комітеті) кредиторів.

Отже, в даному випадку оскаржувана ухвала Господарського суду Сумської області від 15.12.2025 є судовим актом, який підсумовує результати попереднього засідання та фіксує завершення розгляду вимог кредиторів у межах строку, визначеного ч.1 ст.45 КУзПБ, із визначенням подальших процесуальних дій у процедурі розпорядження майном, тобто фактично виконує підсумкову функцію у межах цієї стадії та за своїм змістом і правовими наслідками відповідає ухвалі, постановленій за результатами попереднього засідання у значенні ч.2 ст.47 КУзПБ, зокрема щодо визначення дати підсумкового засідання суду.

Посилання ТОВ "ФК "Геліос" на невідповідність оскаржуваної ухвали вимогам ч. 2 ст. 47 КУзПБ в частині відсутніх обов`язкових відомостей, які на його думку, є вкрай критичними для належного руху провадження у справі про банкрутство та реалізації належних скаржнику прав у справі про банкрутство боржника, є безпідставними та колегією суддів відхиляються, оскільки ухвала суду від 15.12.2025 року, з урахуванням індивідуальних (окремих самостійних) ухвал, на які мітиться посилання, є чіткою та зрозумілою, а тому розуміння її змісту не викликає жодних труднощів і не потребує зайвої деталізації, про що заявлено в апеляційній скарзі.

Більш того, під час розгляду апеляційної скарги ТОВ "ФК "Геліос" судом апеляційної інстанції на підставі матеріалів електронної справи №920/1471/24, яка міститься в КП "Діловодство спеціалізованого суду", встановлено, що на підставі оскаржуваної ухвали розпорядником майна було забезпечено проведення зборів кредиторів шляхом опитування та направлено на адреси учасників зборів кредиторів Запит від 24.12.2025 №01-32/50-12 щодо прийняття рішень (опитування в порядку ст. 48 Кодексу України з процедур банкрутства).

Положеннями частини 2 статті 48 Кодексу визначено, що перші збори кредиторів вважаються повноважними, якщо на них присутні кредитори, які мають не менше ніж дві третини голосів, що становить 66,66%.

Загальний розмір вимог кредиторів, які взяли участь в опитуванні (голосуванні) складало 55,80% від 100%, а отже такі збори кредиторів вважаються не вповноваженими та такими, що не відбулись через відсутність кредиторів із необхідною кількістю голосів.

Результати перших зборів кредиторів були оформлені Протоколом від 26.01.2026, про що було складено Повідомлення від 26.01.2026 №01-32/26-01.

З огляду на зазначене, розпорядник майна ініціював та організував проведення повторних перших зборів кредиторів шляхом опитування.

Для забезпечення можливості прийняття кредиторами рішення розпорядником майна було направлено на адреси учасників зборів кредиторів Запит від 09.02.2026 №01-32/15-02 щодо прийняття рішень (опитування в порядку ст. 48 КУзПБ) (повторні перші збори) з наступним порядком денним:

1.Визначення кількісного складу комітету кредиторів АТ "Сумське НВО".

2.Обрання членів комітету кредиторів АТ "Сумське НВО".

3.Прийняття рішення щодо подальшої процедури у справі про банкрутство АТ "Сумське НВО". Останній день строку протягом якого кредитори мають надіслати відповідь становить: 03.03.2026.

За результатами письмового опитування з першого питання порядку денного, кредитори боржника (з правом вирішального голосу) більшістю голосів вирішили прийняти рішення про обрання кількісного складу комітету кредиторів у кількості 6 (шість) кредиторів.

З другого питання порядку денного кредитори боржника (з правом вирішального голосу) більшістю голосів вирішили прийняти рішення про обрання складу комітету кредиторів боржника.

З третього питання порядку денного кредитори боржника (з правом вирішального голосу) більшістю голосів вирішили прийняти рішення про продовження процедури розпорядження майном та повноважень розпорядника майна.

Судом також встановлено, що ТОВ "Фінансова Компанія "Геліос" скористалась своїм правом взяти участь у зборах кредиторів та, як наслідок, було включено до комітету кредиторів боржника.

Отже, наведене вище свідчить про те, що оскаржувана ТОВ "ФК "Геліос" ухвала суду від 15.12.2025 року у поточній її редакції жодним чином не завадила ані розпоряднику майна боржника організувати проведення зборів кредиторів боржника у відповідності до положень КУзПБ, ані реалізації скаржником належних йому прав у справі про банкрутство ТОВ "СМНВО", не порушує права боржника та його кредиторів, а тому за доводами скаржника не підлягає зміні.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду прийнято у відповідності до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставні, необґрунтовані та недоведені, спростовуються матеріалами справи та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, з огляду на що правових підстав для її задоволення та зміни ухвали суду не вбачається.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційним судом не встановлено підстав для задоволення апеляційної скарги ТОВ "ФК "Геліос" з викладених у ній мотивів та зміни ухвали Господарського суду Сумської області від 15.12.2025 року у даній справі, така апеляційна скарга залишається без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін. Судові витрати, пов`язані із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, згідно ст.129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Щодо апеляційної скарги ліквідатора ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" арбітражного керуючого Касаткіна Д.М. суд зазначає, що заява ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" від 04.04.2025 з грошовими вимогами до боржника надійшла до суду засобами поштового зв`язку 07.04.2025, тобто в межах тридцятиденного терміну, передбаченого ст. 45 КУзПБ.

У поданій заяві кредитор просить визнати вимоги ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" у розмірі 1 587 937 700,58 грн. та 4844,80 грн. - судовий збір за подання заяви.

При цьому, у заяві заявником повідомлено, що надати підтверджуючі вимоги документи він не має змоги у зв`язку з протиправними діями попереднього керівництва ТОВ "СМНВО", зокрема, непереданням документації підприємства, у зв`язку з чим існує необхідність у витребуванні підтверджуючих документів у судовому порядку.

Так, щодо ТОВ "СМНВО" ухвалою суду від 13.07.2023 було відкрито провадження у справі №920/640/23 про банкрутство, введено процедуру розпорядження майном, призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Ткаченка Дениса Володимировича.

Ухвалою суду від 07.04.2024 у справі №920/640/23 було постановлено припинити повноваження керівника ТОВ "СМНВО" та покласти виконання повноважень керівника ТОВ "СМНВО" на розпорядника майна ТОВ "СМНВО" - арбітражного керуючого Ткаченка Д.В.

Однак, в порушення вимог Кодексу України з процедур банкрутства та ухвали суду від 07.04.2024 у справі №920/640/23, попереднім керівництвом не було передано розпоряднику майна ТОВ "СМНВО" бухгалтерську та іншу документацію боржника (в т.ч. на підтвердження дебіторської заборгованості), його печатки і штампи, матеріальні та інші цінності.

З метою отримання відповідних підтверджуючих документів, підтвердження заявленого розміру заборгованості АТ "Сумське НВО" перед ТОВ "СМНВО", до боржника було направлено відповідний запит №1 від 15.04.2025 з проханням надати засвідчені належним чином копії документів в підтвердження заборгованості АТ "Семське НВО" перед ТОВ "СМНВО" у загальному розмірі 1 587 937 700,58 грн., в т.ч. (але не виключно): договори (з додатками та додатковими угодами), накладні, акти, рахунки, розрахунки, платіжні документи, акти звірки, тощо.

Враховуючи зазначене, розпорядником майна ТОВ "СМНВО" також було подано до суду клопотання від 16.04.2025 (вх.№2243) про витребування доказів у АТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання": належним чином засвідчених копій документів в підтвердження заборгованості ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" у загальному розмірі 1 587 937 700,58 грн.

Ухвалою від 07.05.2025 у справі №920/1471/24 задоволено клопотання розпорядника майна ТОВ "СМНВО" арбітражного керуючого Ткаченка Д.В. про витребування доказів; постановлено витребувати у АТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" засвідчені належним чином копії документів в підтвердження заборгованості АТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" перед ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" у загальному розмірі 1 587 937 700,58 грн., в т.ч. (але не виключно): договори (з додатками та додатковими угодами), накладні, акти, рахунки, розрахунки, платіжні документи, акти звірки, тощо.

Розпорядником майна боржника вимоги даного кредитора відхилено у повному обсязі, оскільки до заяви не надано документів, що підтверджують наявність грошових вимог кредитора у заявленому розмірі.

Місцевий господарський суд, приймаючи ухвалу в частині відхилення вимог ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання", дійшов висновку про їх недоведеність належними та допустимими доказами по справі.

Досліджуючи заяву ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" та додані до неї докази, судом встановлено наступне.

ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" заявляє грошові вимоги до боржника у розмірі 1 587 937 700,58 грн., однак підтверджуючі вимоги документи наразі не має змоги подати у зв`язку з протиправними діями попереднього керівництва ТОВ "СМНВО" (не переданням документації підприємства).

Ухвалою суду першої інстанції від 07.05.2025 задоволено клопотання розпорядника майна ТОВ "СМНВО" арбітражного керуючого Ткаченка Д.В. про витребування доказів у АТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання".

На час розгляду заяви ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" відповідних документів заявником не надано.

Частиною 3 статті 45 КУзПБ передбачено, що заява кредитора має містити, серед іншого, виклад обставин, що підтверджують вимоги до боржника, та їх обґрунтування. До заяви в обов`язковому порядку додаються, зокрема, документи, що підтверджують грошові вимоги до боржника.

Однак, як встановлено судом апеляційної інстанції, до поданої заяви кредитором не додано жодних доказів (в тому числі первинних документів) на підтвердження виникнення заборгованості АТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" перед ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання", як і не вказано, на підставі чого така заборгованість виникла.

Окрім наведеного, під час розгляду заяви ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" суд апеляційної інстанції також враховує висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені у постанові від 12.10.2021 року у справі №01/1494(14-01/1494) стосовно порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство та стосовно ролі та обов`язків суду на цій стадії провадження у справі про банкрутство.

Так, згідно наведеної постанови, на підставі аналізу законодавства про банкрутство, яким керується суд на стадії попереднього засідання під час розгляду кредиторських вимог, у сукупності з положеннями процесуального закону щодо диспозитивності у господарському процесі, щодо прав та обов`язків кредитора як сторони у справі про банкрутство, щодо порядку доведення стороною даних, вказаних в обґрунтування своїх вимог і заперечень, щодо порядку надання доказів у справі, а також з урахуванням численної практики Верховного Суду з даного питання, судом касаційної інстанції зроблено наступні висновки:

- заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги (постанови Верховного Суду: від 26.02.2019 у справі №908/710/18, 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16);

- проте, обов`язок здійснення правового аналізу заявлених у справі кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог покладений на господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство (постанови Верховного Суду: від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 05.03.2019 у справі №910/3353/16, від 18.04.2019 у справі №914/1126/14, від 20.06.2019 у справі №915/535/17, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16);

- під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанови Верховного Суду: від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16);

- у попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником (постанови Верховного Суду: від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18);

- відтак, завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, та/або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (постанови Верховного Суду: від 05.03.2019 у справі №910/3353/16, від 18.04.2019 у справі №914/1126/14, від 20.06.2019 у справі №915/535/17, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16);

- отже, у справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови Верховного Суду: від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17);

- ухвала, прийнята за результатами попереднього засідання є підставою для визначення кількості голосів, які належать кожному конкурсному кредитору під час прийняття рішення на зборах (комітеті) кредиторів; для визначення кількості голосів для участі у представницьких органах кредиторів зі складу вимог конкурсних кредиторів виключається неустойка (штраф, пеня) (постанови: від 18.04.2019 у справі №914/1126/14, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17);

- метою апеляційного суду є перевірка законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції, а способом досягнення цієї мети - розгляд справи по суті повторно (постанова Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №922/116/18).

В розумінні положень ГПК України подані ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" до заяви документи є доказами, на підставі яких суди встановлюють обставини, що входять до предмета доказування у справі.

З цього приводу слід зазначити, що визначальним принципом господарського судочинства є змагальність сторін.

Саме на цьому принципі акцентувала увагу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.06.2018 у справі №814/803/17.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Також, одним із принципів господарського судочинства є принцип диспозитивності, який відповідно до статті 14 ГПК України полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постановах Верховного Суду від 23.04.2019 у справі №910/21939/15 та від 11.07.2019 у справі №904/2394/18 наведено правовий висновок, відповідно до якого на стадії звернення кредиторів з вимогами до боржника та розгляду зазначених вимог судом принципи змагальності та диспозитивності у справі про банкрутство проявляються у наданні заявником відповідних документів на підтвердження своїх кредиторських вимог та заперечень боржника та інших кредиторів проти них.

Особливістю провадження у справах про банкрутство є те, що в межах цього провадження суди розглядають багато різних спорів, щодо яких законодавцем визначено окремі процедури та особливості їх розгляду в межах єдиної процедури банкрутства. Одним з різновидів таких спорів є розгляд спірних вимог конкурсного кредитора, який оспорюється боржником або іншим кредитором боржника. Відтак, при розгляді спірних вимог кредиторів суди повинні керуватися спеціальними нормами законодавства про банкрутство, які визначають обов`язки конкретного кредитора щодо доказування розміру кредиторських вимог, визначають обсяг доказування, предмет доказування спірних кредиторських вимог, право суду відмовити у визнанні спірних вимог внаслідок неподання заявником документів, що їх підтверджують.

Законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в даному випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником. У випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог, суд у справі про банкрутство відмовляє у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів. Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України). Комплексне дослідження доказів на предмет їх відповідності законодавчо встановленим вимогам є сутністю суддівського розсуду на стадії встановлення обсягу кредиторських вимог у справі про банкрутство.

Покладення обов`язку доказування обґрунтованості відповідними доказами своїх вимог до боржника саме на кредитора не позбавляє його права на власний розсуд подавати суду ті чи інші докази, що дозволяє суду застосовувати принцип диспозитивності господарського судочинства та приймати рішення про визнання чи відмову у визнанні вимог кредитора, виходячи з тієї сукупності доказів, яка надана кредитором-заявником грошових вимог.

Отже, за своєю правовою природою такий предмет спору не є тотожним спору про право, який розглядається у позовному провадженні.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 27.08.2020 у справі №911/2498/18.

Крім того, правового висновку про обґрунтованість відмови судів у визнанні грошових вимог кредитора-заявника внаслідок неподання таким кредитором належних та достатніх документальних доказів у справу про банкрутство при поданні заяви конкурсним кредитором суди дійшли у справах №910/21939/15 (постанова Верховного Суду 23.04.2019) та №904/2104/19 (постанова Верховного Суду 28.07.2020). Така практика є сталою судовою практикою як при застосуванні статті 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", так при застосуванні статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства.

З огляду на викладені вище фактичні обставини справи, беручи до уваги положення ГПК України, судова колегія дійшла висновку, що кредитором не доведено належними та допустимими доказами наявності заборгованості АТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" перед ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" у розмірі 1 587 937 700,58 грн.

Посилання апелянта на те, що оскаржувану ухвалу про відмову у визнанні кредиторських вимог судом винесено передчасно, оскільки задовольнивши ухвалою від 07.05.2025 клопотання заявника про витребування у боржника доказів на підтвердження наявності заборгованості, судом з рештою не було здійснено повне і всебічне з`ясування усіх обставин, зокрема не було вчинено дій, спрямованих на сприяння у реалізації прав ТОВ "СМНВО" щодо підтвердження факту наявності заборгованості у боржника, не з`ясовано причини неподання витребуваних судом доказів, а також не вжито з власної ініціативи подальших заходів процесуального примусу до АТ "СМНВО" (тимчасове вилучення доказів для дослідження судом тощо) є безпідставними та колегією суддів відхиляються, з огляду на те, що обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено саме на заявника грошових вимог, до того ж згідно положень процесуального законодавства, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, тобто збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду.

Судова колегія наголошує, що використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданої заяви з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника. Наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами, а також порушує права боржника у справі про банкрутство.

Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог. Така правова позиція викладалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 23.09.2021 року у справі №910/866/20, від 27.05.2021 у справі №924/556/20, від 07.10.2020 року у справі №914/2404/19, від 11.02.2020 у справі №904/8484/16, від 07.08.2019 року у справі №922/1014/18.

При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що фактом невиконання боржником зобов`язання перед кредитором не може бути будь-яка заборгованість, а лише та заборгованість, яка є дійсно безспірною та очевидною для всіх учасників справи та суду, тобто не викликає розумного сумніву в її наявності.

Враховуючи вищевикладене, переглянувши в апеляційному порядку законність ухвали суду першої інстанції в частині розгляду вимог ТОВ "СМНВО", дослідивши заяву кредитора на підставі наданих останнім та наявних у справі доказів, судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції про відмову у визнанні ТОВ "СМНВО" кредитором боржника з огляду на недоведеність таких вимог належними та допустимими доказами.

Разом з тим, відповідні документи, які, на думку скаржника, частково підтверджують його вимоги до боржника, були надані апелянтом ТОВ "СМНВО" лише 17.02.2026 року суду апеляційної інстанції разом з клопотанням про долучення доказів.

Так, в додатках до клопотання міститься копія рішення Господарського суду Сумської області від 03.02.2026 по справі №920/604/23(920/1221/25).

В подальшому, 18.03.2026, скаржником надано суду апеляційної інстанції згадане рішення з довідкою про набрання ним законної сили.

Як зазначає скаржник, цим рішенням було визнано недійсним Договір відступлення права вимоги від 06.03.2020 року, укладений між ТОВ "СМНВО" та ТОВ "Стандартінвест-Південь" та зобов`язано ТОВ "Стандартінвест-Південь" повернути ТОВ "СМНВО" документи, що підтверджують дійсність права вимоги, яке було відступлено по Договору відступлення права вимоги від 06.03.2020 (договори з усіма додатками, додатковими угодами, актами наданих послуг, актами виконаних робіт, розрахунками, актами звірок, платіжними документами, тощо), в т.ч. по договорам укладеним з АТ "СМНВО": №1/44 від 01.09.2010, №1/44-ТР від 13.08.2015, №1/44-ХО-ЗД/П від 13.08.2015, №1/44-ХО-ЗД/П-1/11/18/30 від 13.08.2015, №1/44-ХО-ОБ від 13.08.2015, №1/44-КП-ЗД/П від 13.08.2015, №1/44-КП-ОБ від 13.08.2015, №1/44-НП-ЗД/П від 13.08.2015, №1/44-НП-ОБ від 13.08.2015, №1/44-39 від 13.08.2015, №1/44-ПРО-ЗД/ОБ/П від 13.08.2015.

За твердженням апелянта, визнавши недійсним укладений між ТОВ "СМНВО" та ТОВ "Стандартінвест-Південь" Договір відступлення права вимоги від 06.03.2020 року, ТОВ "СМНВО" повернуло собі право вимоги на отримання від АТ "СМНВО" заборгованості на суму 1 339 623 373,36 грн.

Таким чином, апелянт вказує, що рішенням суду першої інстанції від 03.02.2026 по справі №920/604/23(920/1221/25) підтверджується факт наявності заборгованості АТ "СМНВО" перед ТОВ "СМНВО" як мінімум у розмірі 1 339 623 373,36 грн. (право вимоги на отримання від АТ "СМНВО" заборгованості, що виникла на підставі вищевказаних одинадцятьох договорів оренди).

Беручи до уваги наведені вище обставини щодо обов`язку доведення належними доказами своїх кредиторських вимог, а також сталу судову практику щодо розгляду грошових вимог конкурсних кредиторів, колегія суддів вважає, що прийняття та розгляд додаткових доказів у підтвердження обґрунтованості грошових вимог конкурсних кредиторів на стадії апеляційного перегляду справи в порядку ст. 269 ГПК України має бути здійснено з дотримання принципу диспозитивності.

Так, за змістом частин 2 та 3 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Приписи частини 3 статті 269 ГПК України передбачають наявність таких критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, а саме "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи".

Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.

Відповідно до висновку щодо застосування статей 80, 269 ГПК України, викладеного Верховним Судом у постановах від 18.06.2020 у справі №909/965/16, від 03.04.2019 у справі №913/317/18 та від 22.05.2019 у справі №5011-15/10488-2012, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку заявника кредиторських вимог).

Тобто, відсутність обґрунтування, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції виключає можливість прийняття апеляційним господарським судом додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України (постанови Верховного Суду від 31.08.2021 у справі №914/1725/19; від 12.01.2021 у справі №01/1494(14-01/1494); від 15.12.2020 у справі №925/1052/19; від 21.04.2021 у справі №906/1179/20).

Отже, суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, але лише якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести скаржник). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.

Водночас, така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку ст. 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів (аналогічна правова позиція з цього питання викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №911/3250/16, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №913/632/17, від 06.03.2019 у справі №916/4692/15, від 11.09.2019 у справі №922/393/18; від 16.12.2020 у справі №908/1908/19, від 21.01.2021 у справі №908/3359/19, від 06.10.2021 по справі №918/237/20, від 21.06.2022 у справі №910/6535/21).

Як встановлено судом, рішення Господарського суду Сумської області по справі №920/604/23(920/1221/25) прийнято лише 03.02.2026, тобто такий доказ не існував на момент прийняття ухвали суду першої інстанції, що взагалі виключає можливість його прийняття судом апеляційної інстанції та врахування під час розгляду апеляційної скарги.

Отже, судова колегія не вбачає в даному випадку виняткових обставин, з яким законодавство пов`язує можливість прийняття нових доказів в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, скаржником в даному випадку не наведено достатнього та належного обґрунтування існування винятковості випадку, з яким пов`язано прийняття під час апеляційного провадження додаткових доказів, які не були предметом дослідження під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Крім того, на переконання колегії суддів, прийняття та дослідження в якості доказів означених вище документів судом апеляційної інстанції у справі про банкрутство під час розгляду грошових вимог ТОВ "СМНВО" порушуватиме принцип диспозитивності.

За таких обставин, оскільки в порушення свого обов`язку апелянтом не надано такого доказу як до заяви з кредиторськими вимогами, так і до дня проведення судом попереднього засідання, на час розгляду справи в суді першої інстанції вказаний доказ не існував, в матеріалах справи був відсутні і місцевий господарський суд не мав можливості їх дослідити, то колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його прийняття до уваги у якості належного доказу на підтвердження викладених у апеляційній скарзі обставин під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційним судом не встановлено підстав для задоволення апеляційної скарги ТОВ "СМНВО" та скасування ухвали Господарського суду Сумської області від 15.12.2025 року у даній справі, така апеляційна скарга залишається без задоволення, а ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін. Судові витрати, пов`язані із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, згідно ст.129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Щодо апеляційної скарги АТ "Промінвестбанк" суд зазначає, що заява ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" з грошовими вимогами до боржника надійшла до суду 04.04.2025 року, тобто в межах тридцятиденного терміну, передбаченого ст. 45 КУзПБ.

У поданій кредитор просить визнати грошові вимоги ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" у сумі 5 166 912 763,90 грн. та 6056,00 грн. судового збору за подання заяви.

Заявлені грошові вимоги гуртуються на невиконанні (неналежному виконанні) боржником зобов`язань за кредитними договорами про відкриття кредитної лінії №20-3189/2-1 від 05.11.2013, №20-3543/2-1 від 08.11.2013, №20-1339/2-1 від 20.04.2012, №20-0516/2-1 від 23.02.2012, №20-3626/2-1 від 15.11.2013, а також договорами застави №20-1340/3-1 від 20.04.2012, №20-3189/2-1-12122017/з1 від 12.12.2017, №20-0516/2-1-12122017/з1 від 12.12.2017, №20-3543/2-1-12122017/з1 від 12.12.2017, №20-3626/2-1-12122017/з1 від 12.12.2017 та договору застави товарів в обороті №20-4302/2-1 від 28.12.2012.

На підтвердження вимог до заяви додано копії відповідних договорів, розрахунки заборгованості по кожному кредитному договору, первинну документацію та судові рішення про стягнення заборгованості.

За твердженням скаржника, вимоги банку до боржника на суму 3 373 150 671,99 грн. підтверджені судовими рішеннями, які набрали законної сили, та відповідними наказами, виданими на їх виконання.

Додатково за неправомірне користування кредитом кредитором на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано боржнику проценти, а саме:

- за договором №20-3189/2-1 від 05.11.2013 року на суму 7 573 805,56 дол. США, що по курсу НБУ станом на 01.04.2025 року становить 313 728 233 грн. за період з 19.06.2021 року по 05.03.2025 року;

- за договором №20-3543/2-1 від 08.11.2013 року на суму 538 742,04 дол. США, що по курсу НБУ станом на 01.04.2025 року - 22 316 203,77 грн. за період з 27.06.2019 року по 05.03.2025 року;

- за договором №20-1339/2-1 від 20.04.2012 року на суму 28 763 616,21 дол. США, що по курсу НБУ станом на 01.04.2025 року становить 1 191 469 521,54 грн. за період з 07.05.2019 року по 05.03.2025 року;

- за договором №20-0516/2-1 від 23.02.2012 року на суму 4 554 533,61 дол. США, що по курсу НБУ станом на 01.04.2025 року становить 188 661 534,82 грн. за період з 24.04.2019 року по 05.03.2025року;

- за договором №20-3626/2-1 від 15.11.2013 року на суму 1 569 909,49 дол. США, що по курсу НБУ станом на 01.04.2025 року становить 65 030 046,82 грн. за період з 10.07.2019 року по 05.03.2025 року.

Розпорядником майна боржника вимоги кредитора визнано частково, зокрема в частині нарахування процентів за кредитними договорами про відкриття кредитної лінії, процентів за неправомірне користування кредитом з урахуванням пункту 18 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України.

За наслідками розгляду заявлених вимог, ухвалою Господарського суду Сумської області від 26.06.2025 року у справі №920/1471/24, зокрема, заяву АТ "Промінвестбанк" з грошовими вимогами до боржника задоволено частково, а саме в загальному розмірі 3 373 156 727,99 грн., з яких: вимоги у розмірі 233 206 659,30 грн., забезпечені заставою майна боржника із включенням до реєстру вимог кредиторів позачергово, інші вимоги включено до реєстру вимог кредиторів у наступній черговості: 6056,00 грн. судовий збір перша черга, 3 117 696 720,98 грн. заборгованість - четверта черга, 22 247 291,71 грн. штрафні санкції шоста черга.

Приймаючи оскаржувану банком ухвалу в частині відхилення вимог за нарахованими станом на 05.03.2025 процентами за неправомірне користування кредитом відповідно до статті 625 ЦК України в повному обсязі, суд першої інстанції погодився з розпорядником майна боржника, що кінцевим днем нарахування процентів за неправомірне користування кредитом слід вважати 23.02.2022 року та виходив з того, що кредитором не надано обґрунтованого розрахунку вимог в цій частині.

Колегія суддів вважає такий висновок суду помилковим, з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (статтею 530 ЦК України).

Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

В силу приписів ч. 1 та 2 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Оскільки боржником неналежним чином виконувались взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами, АТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" звернулось до суду з позовами, за наслідками розгляду яких прийнято відповідні судові рішення у справах №920/663/19, №920/744/19, №920/617/19, №920/569/19, №920/863/19.

За частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також гри проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно усталеної практики Верховного Суду, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін за цим договором, а саме не позбавляє кредитора права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих у зв`язку з простроченням виконання позичальником грошового зобов`язання, які (проценти) охоплюються диспозицією норми частини 2 статті 625 ЦК України.

Таким чином, прийняте судове рішення у справі між тими ж сторонами не припиняє дії кредитного договору, відтак, не звільняє позичальника від передбаченого договором обов`язку сплачувати проценти за неправомірне користування кредитом після настання строку його повернення аж до моменту фактичного повного погашення суми кредиту, але в межах строку позовної давності.

Банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих за підвищеною ставкою у зв`язку з простроченням виконання позичальником грошового зобов`язання, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини 2 статті 625 ЦК України.

Передбачена договором умова нарахування процентів за підвищеною ставкою саме за неправомірне користування кредитом відповідає диспозиції норми, викладеній у частині другій статті 625 ЦК України, у зв`язку з чим банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих за підвищеною ставкою у зв`язку із простроченням виконання позичальником грошового зобов`язання.

Такі висновки викладено, зокрема, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.11.2020 року у справі №921/317/18, від 14.08.2018 року у справі №913/377/17, від 05.03.2019 року у справі №5017/1987/2012, від 24.09.2020 року у справі №905/2852/16.

Як встановлено судом, умовами Кредитних договорів, які укладені між АТ "Промінвестбанк" та АТ "СМНВО", передбачено нарахування процентів за неправомірне користування кредитом після закінчення строку кредитування у розмірі 13% річних, тобто встановлена "інша домовленість" між сторонами щодо нарахування процентів після строку повернення кредиту узгоджується із ч. 2 ст. 625 ЦК України.

При цьому, згідно з пунктом 18 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками) у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи п.18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" та статті 1046, 1049 ЦК України, дія п.18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України поширюється на кредитні договори у спірних правовідносинах.

Суд першої інстанції при прийнятті ухвали дійшов вірного висновку, що банк має право на нарахування процентів за неправомірне користування кредитом, проте не погодився з періодом нарахування, тобто визнавши право банку на нарахування процентів за неправомірне користування кредитом після подачі позовів та вирішення справ за позовом банку до боржника, не визнав спірні нараховані проценти за неправомірне користування кредитом, нараховані банком по 05.03.2025 року, з тих підстав, що ці проценти, на переконання суду, повинні нараховуватись за менший період, тобто по 23.02.2022 року.

Проте, за висновками суду апеляційної інстанції, сама лише незгода суду з періодом нарахування процентів, заявлених кредитором, та твердження про ненадання розрахунку в цій частині не може бути самостійною підставою для невизнання заявлених кредиторських вимог у повному обсязі.

Як неодноразово наголошував Верховний Суд, зокрема у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство в постанові від 08.12.2022 у справі №921/542/20, визначаючи розмір заборгованості боржника, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений кредитором розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок, що є процесуальним обов`язком суду (висновок щодо обов`язку суду перевірити розрахунок заявлених позовних вимог викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 справі №917/1739/17).

Господарський суд з огляду на вимоги статей 79, 86 ГПК України має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок здійснено неправильно, суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми проведених нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем/заявником періоду часу, протягом якого, на його думку, мало місце невиконання такого зобов`язання. Якщо з поданого розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача/заявника подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд у будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача (боржника) здійснити і подати суду контррозрахунок.

Колегією суддів встановлено, що розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом та процентів та неправомірне користування кредитом визначається умовами кредитних договорів, які є ідентичними.

Так, проценти за неправомірне користування Кредитом сплачуються Позичальником у випадку порушення строку повернення одержаного Кредиту (його частини), на частину Кредиту, що є простроченою до сплати, виходячи із процентної ставки у розмірі 13% (тринадцять процентів) річних.

Колегія суддів погоджується з місцевим судом, що проценти повинні нараховуватись по день запровадження воєнного стану, отже кінцевим днем нарахування процентів за неправомірне користування кредитом слід вважати 23.02.2022 року, що в свою чергу спростовує протилежні твердження банку.

При цьому, згідно матеріалів справи, до кожного кредитного договору кредитором надано розгорнутий розрахунок суми заборгованості до дати відкриття провадження у справі №920/1471/24 про банкрутство (06.03.2025), тобто в даному випадку період нарахованих банком процентів за неправомірне користування кредитом включає в себе нарахування процентів по 23.02.2022, а тому суд не позбавлений можливості самостійно визначити відповідні суми нарахувань.

Здійснивши перерахунок заявлених до визнання сум, колегія суддів дійшла висновку, що сума процентів за неправомірне користування кредитом:

- за період з 19.06.2019 року по 23.02.2022 року (нарахованих на суму боргу у справі №920/663/19) становить 160 630 057,2 грн.;

- за період з 26.06.2019 року по 24.02.2022 року (нарахованих на суму боргу у справі №920/744/19) становить 11 392 017,91 грн.;

- за період з 07.05.2019 року по 23.02.2022 року (нарахованих на суму боргу у справі №920/617/19) становить 622 799 369,95 грн.;

- за період з 25.04.2019 року по 23.02.2022 року (нарахованих на суму боргу у справі №920/569/19) становить 99 114 218,14 грн.;

- за період з 10.07.2019 року по 23.02.2022 року (нарахованих на суму боргу у справі №920/863/19) становить 32 943 954,22 грн.

Таким чином, загальна сума процентів за неправомірне користування кредитом станом на 23.02.2022 року, яка підлягає визнанню судом та включенню до реєстру вимог кредиторів становить 926 879 617,42 грн.

Враховуючи вищевикладене, переглянувши в апеляційному порядку законність ухвали суду першої інстанції в частині відхилення грошових вимог АТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", дослідивши заяву кредитора на підставі наданих останнім та наявних у справі доказів, судова колегія вважає частково обґрунтованими вимоги банку, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, ухвала Господарського суду Сумської області від 15.12.2025 року (за результатами попереднього засідання суду) та ухвала Господарського суду Сумської області від 26.06.2025 року (розгляд грошових вимог) у справі №920/1471/24 в частині відмови у визнанні грошових вимог АТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" до боржника скасуванню частково з прийняттям в скасованій частині нового рішення про визнання вимог банку до боржника на суму 926 879 617,42 грн. та включення їх до четвертої черги реєстру вимог кредиторів боржника.

Керуючись статтями 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 277, 281-284 ГПК України та Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Геліос" на ухвалу Господарського суду Сумської області від 15.12.2025 року у справі №920/1471/24 залишити без задоволення.

2.Ухвалу Господарського суду Сумської області від 15.12.2025 у справі №920/1471/24 залишити без змін.

3.Апеляційну скаргу ліквідатора ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" арбітражного керуючого Касаткіна Д.М. на ухвалу Господарського суду Сумської області від 15.12.2025 у справі №920/1471/24 залишити без задоволення.

4.Ухвалу Господарського суду Сумської області від 15.12.2025 року у справі №920/1471/24 (в частині результатів попереднього засідання суду щодо розгляду заяви з грошовими вимогами конкурсного кредитора ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання") та ухвалу Господарського суду Сумської області від 26.06.2025 року у справі №920/1471/24 (в частині результату розгляду заяви з грошовими вимогами конкурсного кредитора ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання") залишити без змін.

5.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на ухвалу Господарського суду Сумської області від 15.12.2025 у справі №920/1471/24 задовольнити частково.

6.Ухвалу Господарського суду Сумської області від 15.12.2025 року (за результатами попереднього засідання суду) та ухвалу Господарського суду Сумської області від 26.06.2025 року (розгляд грошових вимог) у справі №920/1471/24 в частині відмови у визнанні грошових вимог Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" до боржника скасувати частково.

7.Прийняти в скасованій частині нове рішення, яким визнати вимоги Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" до боржника на суму 926 879 617,42 грн. та включити їх до четвертої черги реєстру вимог кредиторів боржника.

8.Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

9.Матеріали справи повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови підписано 01.04.2026 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді М.Л. Доманська

Б.В. Отрюх