ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"24" березня 2026 р.м. ХарківСправа № 922/2523/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді: Міньковського С.В.

секретар судового засідання Кончаренко В.Ю.

розглянувши заяву Харківського Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вх. № 1845 від 22.01.2026 р.)

по справі

за заявоюПриватне акціонерне товариство "Харківенергозбут"
доПриватне акціонерне товариство "Харківський підшипниковий завод"
про визнання банкрутом
за участю сторін: розпорядник майна - Кошовський С.В. (в режимі вкз),

пр-к ПрАТ "Харківський підшипниковий завод" - Подскребалін О.О. (дов. від 04.01.2026),

пр-к Харківського Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України - Прокопчук Я.М. (дов. №8/1/26/дв від 07.01.2026 р., виписка з ЄДР),

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою від 23.03.2023 господарський суд відкрив провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод", здійснив оприлюднення оголошення про відкриття справи про банкрутство на веб-сайті Судової влади України (ВГСУ), призначив розпорядником майна арбітражного керуючого Кошовського С.В., зобов`язав розпорядника майна надати суду відомості про результат розгляду вимог кредиторів, встановив строк проведення розпорядником майна інвентаризації майна боржника та призначив дату проведення попереднього засідання суду.

Ухвалою від 28.01.2025 за результатом проведення попереднього засідання суд визнав вимоги кредиторів, призначив проведення підсумкового засідання суду.

Розгляд справи в підсумковому засіданні суду ще триває.

Під час перебування судді у відпустці, до суду надійшла заява (за вх. 1845 від 22.01.2026) Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в якому заявник просить суд залучити Харківське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України () до участі у справі № 922/2523/22 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод" (, пр-т Індустріальний, 3, м. Харків, 61089) як учасника у справі про банкрутство.

Ухвалою від 02.02.2026 суд призначив зазначену вище заяву до розгляду в судовому засіданні на 05.03.2026, зобов`язавши Харківське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України надати суду обґрунтування необхідності залучення (приймати участь) у справі про банкрутство ПАТ "Харківський підшипниковий завод" з урахуванням приписів Кодексу України з процедур банкрутства.

В судовому засіданні 05.03.2026 суд постановив протокольну ухвалу про відкладення розгляду заяви Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, зобов`язавши розпорядника майна надати письмові заперечення на подану заяву Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

16.03.2026 від представника боржника надійшли письмові заперечення на заяву Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в якому боржник зазначає, що відповідно до приписів ст. 3 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ, Кодекс) державний орган з питань банкрутства має право приймати участь в справах про банкрутство державних підприємств та господарських товариств, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі.

На думку представника боржника участь державного органу з питань банкрутства в справах про банкрутство приватних підприємств Кодексом не передбачена.

17.03.2026 від розпорядника майна надійшли письмові пояснення на заяву державного органу з питань банкрутства, в яких арбітражний керуючий зазначає, що ст. 3 КУзПБ не передбачено можливість залучення державного органу з питань банкрутства у справи про банкрутство підприємств приватного сектору економіки, в зв`язку з чим вважає, що підстави для залучення Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у справу відсутні.

Також 17.03.2026 від представника заявника надійшли відповідь на заперечення, в яких Харківське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України не погоджується з доводами боржника, зазначає, що справи про банкрутство державних підприємств та господарських товариств, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі, є лише складовою частиною всіх справ про банкрутство (неплатоспроможність), провадження в яких здійснюються господарськими судами, й Кодекс не містить положень, що обмежують право державного органу з питань банкрутства бути залученим до участі у справі про банкрутство жодної з категорій боржників.

Присутній в судовому засіданні представник державного органу з питань банкрутства підтримує подану заяву та просить суд її задовольнити і залучити до участі у справі.

Присутній в судовому засіданні представник боржника та розпорядник майна заперечують проти заяви Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

Розглянувши матеріали справи, надану суду заяву Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про залучення до участі у справі в якості учасника, заслухавши пояснення учасників справи, суд дійшов висновку про таке.

Згідно ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом абзаців другого та третього пункту 1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 02.07.2014 № 228, Мін`юст є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань банкрутства; Мін`юст є державним органом з питань банкрутства.

Відповідно до пункту 7 зазначеного Положення, Мін`юст здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи Мін`юсту.

Згідно з пунктом 1 Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Мін`юсту від 23.06.2011 № 1707/5, зареєстрованим в Мін`юсті 23.06.2011 за №759/19497, зі змінами (далі - Положення №1707/5) міжрегіональні управління Міністерства юстиції України підпорядковуються Міністерству юстиції України та є його територіальними органами.

Як передбачено абзацом другим пункту 3 Положення № 1707/5, одним з основних завдань міжрегіонального управління є реалізація державної політики з питань банкрутства.

За приписами підпункту 4.8 пункту 4 Положення № 1707/5 міжрегіональне управління відповідно до покладених на нього завдань бере участь за дорученням Мін`юсту у справі про банкрутство і користується процесуальними правами та несе процесуальні обов`язки учасника у справі про банкрутство.

В обґрунтування своєї заяви представник державного органу з питань банкрутства зазначає, що дорученням Департаменту з питань банкрутства Міністерства юстиції України від 15.01.2026 № 5453/3492-14.4-25/21.2 зобов`язано Харківське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України забезпечити участь у справі, зокрема, № 922/2523/22 про банкрутство ПАТ "Харківський підшипниковий завод" та забезпечити участь уповноваженого представника в судових засіданнях у вказаній справі.

Проте, суд зазначає, що умови та порядок відновлення платоспроможності боржника юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи встановлює Кодекс України з процедур банкрутства.

Згідно ст. 3 Кодексу України з процедур банкрутства державний орган з питань банкрутства: сприяє створенню організаційних, економічних, інших умов, необхідних для реалізації процедур відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, у тому числі процедур банкрутства державних підприємств та підприємств, у статутному капіталі яких частка державної власності перевищує 50 відсотків; організовує систему підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації арбітражних керуючих; встановлює вимоги для отримання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого; формує Єдиний реєстр арбітражних керуючих України, що є складовою частиною Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; встановлює порядок подання арбітражним керуючим державному реєстратору відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, щодо яких відкрито провадження у справі про банкрутство, необхідних для ведення Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; встановлює порядок здійснення контролю за діяльністю арбітражних керуючих, перевірки організації їх роботи, дотримання ними вимог законодавства з питань банкрутства; встановлює порядок проведення аналізу фінансово-господарського стану суб`єктів господарювання щодо наявності ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства і організовує проведення такого аналізу при відкритті провадження у справах про банкрутство державних підприємств і підприємств, у статутному капіталі яких частка державної власності перевищує 50 відсотків; визначає та затверджує примірну форму плану санації, реструктуризації; складає на запити суду, прокуратури або іншого уповноваженого органу висновки про наявність ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства; розробляє та затверджує типові документи щодо проведення процедур банкрутства, методичні рекомендації; визначає вимоги до форми та порядку ведення реєстру вимог кредиторів; здійснює інші передбачені законом повноваження.

З аналізу вище зазначеної норми права спеціального закону, суд не вбачає імперативного припису щодо необхідності обов`язкового залучення Державного органу з питань банкрутства у справі про банкрутство ПрАТ "Харківський підшипниковий завод". Крім того, Міжрегіональне управління Міністерства юстиції України, звертаючить до суду з клопотанням про залучення в якості учасника у справі про банкрутство не визначило, на захист яких саме інтересів держави або державних органів воно звертається з таким клопотанням до суду та, що перешкоджає державному з питань банкрутства Міністерства юстиції України як учасника у справі про банкрутства (неспроможності) у відповідності до ст. 1 КУзПБ виконувати належно повноваження, які визначені положеннями ст. 3 та прикінцевими та переходними положеннями Кодексу України з процедур банкрутства.

Згідно ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Разом з тим, суд звертає увагу, що для регулювання відносин неплатоспроможності (галузевих принципів), суттєве значення має принцип судового нагляду у відносинах неплатоспроможності та банкрутства, який розпочинається з призначення розпорядника майна чи ліквідатора банкрута. Суд у справі про банкрутство повинен сам приймати рішення стосовно виду та інтенсивності нагляду з урахуванням процедури провадження, особи боржника та арбітражного керуючого, а також інших обставин справи.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 25.02.2019 р. у справі №906/864/17.

Крім того, варто зазначити, що одним з принципів господарського судочинства є принцип змагальності сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. (ст. 13 ГПК України)

В той же час, норми процесуального права дають суду певний розсуд у вирішенні питання щодо задоволення або ж відмови в задоволенні заяви (клопотання) заявника. Тобто, суд може, а не зобов`язаний, відповідно до викладеної в заяві чи клопотанні вимоги задовольнити його або відмовити у його задоволенні. Це повноваження суду є суддівською дискрецією.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, що прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якого під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У практиці ЄСПЛ висловлювалась правова позиція, згідно з якою за загальним правилом національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості адміністративних актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, не підтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору [пункт 111 рішення від 31 липня 2008 року у справі "Дружстевні заложна Пріа та інші проти Чеської Республіки" (Case of Druzstevni zalozna Pria and Others v. the Czech Republic); заява № 57325/00), пункт 44 рішення від 22 листопада 1995 року у справі "Брайєн проти Об`єднаного Королівства" (CaseofBryanv. theUnitedKingdom; Application no. 19178/91), пункти 156, 157, 159 рішення від 21 липня 2011 року у справі "Сігма радіо телевіжн лтд проти Кіпру" (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04), пункти 47-56 рішення від 2 грудня 2010 року у справі "Путтер проти Болгарії" (Putter v. Bulgaria № 38780/02)].

Потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватись дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними. У цьому контексті закон (a law), яким надаються дискреційні повноваження певному державному органові, повинен вказати чітко і зрозуміло на обсяг такої дискреції, що заявником у поданому письмовому клопотанні зроблено не було.

Не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади.

У рішенні ЄСПЛ від 2 червня 2006 року у справі "Волохи проти України" (заява № 23543/02) зазначено, що при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є "передбачуваною", якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. "…Надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання".

Враховуючи вище викладене та характер правовідносин, у яких виник спір у справі, що розглядається, суд вважає, що Харківське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України не довів суду необхідності приймати участь в цій справі, в зв`язку з чим, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви за вх. 1845 від 22.01.2026 про залучення державного органу з питань банкрутства учасником у справі про банкрутство.

За таких обставин, керуючись ст. 1, 3, 44-49 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 11, 13, 14, 86, 234-235 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви Харківського Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вх. № 1845 від 22.01.2026 р.) про залучення до участі як учасника у справі №922/2523/22 про банкрутство ПрАТ "Харківський підшипниковий завод" - відмовити.

Ухвалу направити Харківському міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції України (державний орган з питань банкрутства), боржнику, розпоряднику майна, комітету кредиторів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала складена та підписана 25.03.2026.

Суддя Міньковський С.В.