ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про забезпечення позову

25.03.2026м. ДніпроСправа № 904/1449/26

За позовом Керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лідер-Актив", м. Дніпро

про зобов`язання усунути перешкоди у праві користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва, скасування державної реєстрації права приватної власності на об`єкт нерухомого майна із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна

Суддя Красота О.І.

без участі представників учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Керівник Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лідер-Актив" і просить суд:

- зобов`язати Відповідача усунути перешкоди Позивачу у праві користування та розпорядження земельною ділянкою, розташованою за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв, буд. 37 к, загальною площею 0.0027 га, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва: споруди підприємства торгівлі (торговельного павільйону) літ.А-1, загальною площею 26.9 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

- скасувати державну реєстрацію права приватної власності на об`єкт нерухомого майна - споруду підприємства торгівлі (торговельний павільйон) літ.А-1, загальною площею 26.9 кв.м за Відповідачем, проведену державним реєстратором Дніпровської районної державної адміністрації Васеніним Ю.В., індексний номер 40333350 від 27.03.2018 (номер відомостей про речове право 25444401), із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 01.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.06.2015 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М. вперше здійснено державну реєстрацію права власності за ТОВ "Фладес" () на об`єкт нерухомого майна - споруду підприємства торгівлі (торговельний павільйон) літ.А-1, загальною площею 26.9 кв.м, розташованого за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв, буд. 37 к (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Підставою для здійснення державної реєстрації стала ухвала Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.12.2014 у справі № 199/10639/14. Так, вказаною ухвалою затверджено мирову угоду між ТОВ "Фладес" (позивач), ОСОБА_1 , ТОВ "Віват" та ТОВ "Лідер" (відповідачі), за якою ТОВ "Лідер" погашає заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ "Фладес" за договором позики від 05.12.2013 шляхом передачі майна в приватну власність ТОВ "Фладес" в порядку, затвердженому умовами мирової угоди, у тому числі й спірного нерухомого майна.

Разом з тим, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.02.2017 ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.12.2014 було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.04.2017 позовну заяву ТОВ "Фладес" до ОСОБА_1 , ТОВ "Віват" та ТОВ "Лідер" про стягнення заборгованості за договором позики залишено без розгляду.

Надалі, 28.11.2017 у справі № 199/10639/14 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська постановлено ухвалу про поворот виконання ухвали суду від 26.12.2014 про затвердження мирової угоди та, відповідно, звернуто стягнення з ТОВ "Фладес" на користь ТОВ "Лідер", зокрема на спірний об`єкт нерухомого майна.

На підставі цієї ухвали суду, 22.12.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М. проведено державну реєстрацію права власності на вищезгаданий об`єкт нерухомості за ТОВ "Лідер" (номер відомостей про речове право 24177944).

09.02.2018 відповідно до протоколу № 3 загальних зборів учасників ТОВ "Лідер" прийнято рішення про створення шляхом заснування ТОВ "Лідер-Актив" та передачу до його статутного капіталу в якості майнового внеску, зокрема спірного об`єкта нерухомого майна.

Протоколом № 2 загальних зборів учасників ТОВ "Лідер-Актив" від 16.02.2018 прийнято рішення про прийняття від ТОВ "Лідер" зазначеного об`єкта нерухомого майна у приватну власність.

20.02.2018 сторонами підписано акт приймання-передачі та грошової оцінки майнового вкладу до статутного капіталу.

У зв`язку з цим 21.02.2018 державним реєстратором Дніпровської районної державної адміністрації Васеніним Ю.В. проведено державну реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомості за ТОВ "Лідер-Актив" (номер відомостей про речове право 25444401).

Водночас, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04.07.2019 у справі № 199/10639/14 ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2017 скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Надалі, ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.08.2019 у вказаній справі у задоволенні заяви ТОВ "Лідер" про поворот виконання ухвали суду від 26.12.2014 відмовлено.

Таким чином, як вказує Прокурор, державна реєстрація права власності на спірний об`єкт нерухомого майна неодноразово здійснювалась на підставі судових рішень, які у подальшому були скасовані, а заява про поворот виконання ухвали суду від 26.12.2014 остаточно залишена без задоволення, у зв`язку з чим у Відповідача відсутні будь-які належні та чинні правові підстави для набуття, володіння, користування і розпорядження торговельним павільйоном літ. А-1, розміщеним на спірній земельній ділянці.

З метою встановлення факту використання спірної земельної ділянки, 26.06.2025 Інспекцією з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради проведено обстеження несформованої земельної ділянки за адресою: пр. Героїв, буд. 37 к, у м. Дніпрі, за результатами якого складено відповідний акт обстеження № 0342.

Згідно з актом з`ясовано, що на вказаній земельній ділянці не встановлено нерухоме майно за параметрами, вказаними в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На час обстеження на земельній ділянці, на якій знаходився спірний об`єкт нерухомого майна, знаходились лише залишки фундаменту; інформація щодо землевласників, документів, що підтверджують державну реєстрацію права власності чи право постійного користування або права оренди земельної ділянки, відсутня, загальна площа зайнятої земельної ділянки складає 0.0027 га.

Таким чином, нерухомого майна за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв, буд. 37 к, у м. Дніпрі фактично не існує.

Згідно з відомостями, отриманими з Комунального підприємства "Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації" Дніпровської міської ради державна реєстрація права власності на нерухоме майно за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв, буд. 37 к не проводилась (лист від 19.06.2025 № 6420).

Згідно з листом Головного архітектурно-планувального управління Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради, відповідно до даних містобудівного кадастру містобудівні умови та обмеження для проектування об`єктів будівництва, а також будівельний паспорт забудови земельної ділянки за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв, буд. 37 к, Управлінням не надавались.

Паспорти прив`язки тимчасових споруд щодо зазначеної адреси не оформлювались (лист від 27.06.2025 № 12/19-273).

Також листом Комунального підприємства "Дніпровські активи" Дніпровської міської ради підтверджено, що будь-які договори щодо використання об`єктів благоустрою міста для здійснення діяльності у сфері споживчого ринку, відпочинку та послуг за місцем розташування спірного об`єкта не укладались (лист від 19.06.2025 № 503/д-05).

Аналогічну інформацію надало й Комунальне підприємство "Благоустрій міста" Дніпровської міської ради, яким підтверджено відсутність будь-яких договорів на розміщення вищезгаданого торговельного павільйону (лист від 16.06.2025 № 1.9.16/06-1).

За даними Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради встановлено відсутність відомостей щодо видачі/реєстрації Управлінням документів, які надають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв, буд. 37 к (лист від 25.07.2025 № 10/1-168).

Згідно з відомостями, наданими Позивачем, встановлено, що за даними інформаційної бази містобудівного кадастру містобудівні умови та обмеження для проектування об`єктів будівництва, а також будівельний паспорт забудови земельної ділянки за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв, буд. 37 к, уповноваженим органом не надавались.

Також встановлено, що паспорти прив`язки тимчасових споруд за вказаною адресою не оформлювались, дозвільна документація, а саме повідомлення про початок виконання підготовчих та будівельних робіт, а також документи, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (декларація про готовність об`єкта до експлуатації або сертифікат) щодо спірного об`єкта нерухомості не реєструвались.

Водночас, як зазначив орган місцевого самоврядування, за даними адресного плану міста, розпорядженням міського голови від 28.07.2005 № 644, спорудам підприємства торгівлі було присвоєно адресу: м. Дніпро, пр. Героїв, буд. 37 к.

Пунктом 2 вказаного розпорядження визначено, що присвоєння адреси не підтверджує права власності на нерухоме майно та право на земельну ділянку.

Згідно з інформацією, наданою Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, відсутні відомості стосовно оформлення документів Відповідачем на спірну земельну ділянку.

Згідно з поданими Відповідачем податковими деклараціями з плати за землю на 2023 рік за 5 земельних ділянок загальною площею 0,0142 га, які знаходяться на території Соборного району міста Дніпра (адреси та кадастрові номери не вказані) сума задекларованих податкових зобов`язань з земельного податку складає 22 529,47 грн., на 2024 рік - 23 678,46 грн., на 2025 рік 26 519,87 грн. Крім того, Відповідачем у 2023 році сплачено 70 891,80 грн. земельного податку, у 2024 році 74 916,82 грн., у січні жовтні 2025 року 34 198,25 грн. (лист від 06.11.2025 № 52095/5/04-36-04-05-11).

Таким чином, як вказує Прокурор, ТОВ "Лідер" та у подальшому ТОВ "Лідер-Актив", уникаючи установленого чинним законодавством порядку набуття у користування земельної ділянки, отримання дозвільної документації на будівництво та прийняття об`єкта в експлуатацію, набули право власності на спірний об`єкт нерухомого майна, на підставі судових рішень, які у подальшому були скасовані.

З огляду на скасування судових рішень, які стали підставою для державної реєстрації права власності, відсутність документів, що надають право на виконання будівельних робіт, документів, що підтверджують прийняття об`єкта в експлуатацію, а також відсутність оформленого права користування земельною ділянкою, відсутні правові підстави для виникнення та переходу права власності за правочинами щодо подальшого відчуження спірного майна.

З огляду на викладене, Прокурор зазначає, що вищевказані обставини свідчать про безпідставну державну реєстрацію права власності спочатку за ТОВ "Фладес", у подальшому за ТОВ "Лідер", а надалі за ТОВ "Лідер-Актив" права приватної власності на об`єкт нерухомого майна, самовільне зайняття земельної ділянки та самовільне будівництво на ній. Такі дії суперечать засадам містобудівної діяльності в Україні, визначеним Законом України "Про основи містобудування", є перешкодою у розв`язанні питань прогнозування розвитку, планування і забудови населених пунктів, регулювання земельних відносин, створення соціальної, інженерної і транспортної інфраструктури, що призводить до порушення майнових прав та інтересів держави. Таким чином, внаслідок безпідставної державної реєстрації на нежитлову будівлю, що розміщена на земельній ділянці комунальної форми власності, яка самочинно забудована без погодження із власником земельної ділянки та без відповідних погоджувальних і дозвільних документів, порушено права власника земельної ділянки територіальної громади м. Дніпра в особі Позивача щодо користування, володіння, розпорядження земельною ділянкою під об`єктом самочинного будівництва.

Прокурор вважає, що з огляду на те, що будівництво спірного об`єкта нерухомості здійснювалось без відповідних дозвільних документів, без введення майна в експлуатацію, на земельній ділянці, яка не відводилась для здійснення такого будівництва, воно є самочинним та право власності на нього не могло бути набутим.

Правовстановлюючі та дозвільні документи, необхідні для здійснення будівництва та введення об`єкта в експлуатацію, щодо вказаного об`єкта взагалі не видавались та не існують, що підтверджується відповідями уповноважених органів місцевого самоврядування та органів державного архітектурно-будівельного контролю. Отже, первинна державна реєстрація права власності на спірний об`єкт нерухомого майна була здійснена з порушенням вимог цивільного, містобудівного та земельного законодавства, а відтак у ТОВ "Фладес" право власності на зазначений об`єкт у законний спосіб не виникло.

Спірний об`єкт самочинного будівництва збудовано на земельній ділянці комунальної форми власності, що не була відведена для цієї мети, його не прийнято в експлуатацію, а тому він не є створеним в розумінні ст. 331 ЦК України, що виключає можливість реєстрації права власності на спірне нерухоме майно. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв, буд. 37 к не проводилась.

З огляду на викладені обставини, зважаючи на відсутність правових підстав розпоряджатись спірним об`єктом нерухомості, наступні "набувачі" ТОВ "Лідер" та ТОВ "Лідер-Актив" (як останній набувач) так само не могло набути та не набуло право власності на об`єкт самочинного будівництва і здійснена за ним державна реєстрація речового права не означає припинення правового режиму відповідного майна як самочинного будівництва. Разом з цим, оскільки право розпорядження спірною земельною ділянкою належить виключно Позивачу, реєстрація права власності на самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна свідчить лише про намір узаконити самовільно збудований нерухомий об`єкт та порушує право власника земельної ділянки на користування і розпорядження нею, а тому наявні підстави для усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованого об`єкту нерухомості.

Одночасно з позовною заявою Керівником прокуратури подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив суд:

- заборонити Відповідачу та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо об`єкту нерухомого майна - нежитлової будівлі, що складається з споруди підприємства торгівлі (торговельного павільйону) літ.А-1, загальною площею 26.9 кв.м, яка розташована за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв, буд. 37 к (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Заява обґрунтована тим, що предметом позову є земельна ділянка за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв, буд. 37 к, комунальної форми власності загальною площею 0.0024 га, яка фактично самовільно зайнята, при цьому об`єкт нерухомості - торговельний павільйон літ. А-1, загальною площею 26,9 кв.м, що зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, фактично відсутній на земельній ділянці, а наявні лише залишки фундаменту.

З урахуванням того, що Відповідач, маючи зареєстроване право власності на спірне самочинно збудоване нерухоме майно, не обмежений у розпорядженні таким майном, відсутність арешту спірного нерухомого майна, реєстрація права власності на яке оскаржується Прокурором, може призвести до відчуження цього майна з метою утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у справі.

Таким чином, враховуючи правомочності власника, які визначені у ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, обґрунтованим є припущення про високу ймовірність відчуження Відповідачем спірного майна, що у подальшому може призвести до ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених прав або інтересів Позивача в межах даної справи.

Обраний Прокурором вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав Відповідача, оскільки обтяжене майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатись ним.

Пропозиції щодо зустрічного забезпечення позову відсутні.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на ефективний засіб юридичного захисту, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 №5-рп/2011 у справі №1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову (Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 29.07.2019 у справі № 905/491/19).

Положеннями статті 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Згідно з ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору. Учасник справи, який звертається із заявою про забезпечення позову, повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 910/9498/19, від 17.09.2020 у справі № 910/72/20, від 15.01.2021 у справі № 914/1939/20, від 16.02.2021 у справі № 910/16866/20, від 15.04.2021 у справі № 910/16370/20, від 24.06.2022 у справі № 904/3783/21, від 26.09.2022 у справі № 911/3208/21 тощо.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві (іншим особам) вчиняти певні дії (висновки про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 916/2786/17).

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу (іншим особам) здійснювати певні дії.

За таких обставин, обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Така правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 15.01.2019 у справі № 915/870/18.

Господарський суд звертає увагу на те, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Верховний Суд звертав увагу, що можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

При цьому, обраний Прокурором вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав Відповідача, оскільки обтяжене майно фактично перебуває у його володінні, а обмежується лише можливість розпоряджатись ним.

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18 зазначається, що у випадку звернення особи до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню. В такому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

З предмету спору вбачається, що такий позов може бути поданий лише до власників нерухомого майна. У разі задоволення позову та одночасної зміни власника, під час розгляду справи в суді, а також під час набрання законної сили судовим рішенням, виконання такого рішення суду буде неможливим, що може призвести до необхідності подання нового позову до наступного власника та виникненню нового спору.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14.08.2023 у справі № 904/1329/23.

Зокрема, навіть формальна зміна власника спірної самочинно збудованої будівлі, під час розгляду справи в суді, а також під час набрання законної сили судовим рішенням, виконання такого рішення суду буде неможливим, що може призвести до необхідності подання нового позову до наступного власника та виникненню нового спору, що не відповідатиме принципу процесуальної економії.

Згідно з позицією Верховного Суду, висловленою в ухвалах від 24.05.2021 у справі №9901/20/21 та від 25.07.2022 у справі № 640/4843/22, принцип процесуальної економії спрямований, у першу чергу, на пришвидшення розгляду судових справ та зменшення судових витрат.

Враховуючи викладене, суд вважає заявлені заходи забезпечення позову обґрунтованими, адекватними та співмірними із позовними вимогами і такими, що забезпечують збалансованість інтересів сторін.

Отже, суд вбачає підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

Частиною 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 06.12.2021 у справі № 910/4564/21, щодо того, що є виконанням пункту 6 частини 1 статті 139 Господарського процесуального кодексу України в частині надання пропозицій щодо зустрічного забезпечення.

Стаття 139 Господарського процесуального кодексу України містить обов`язкові вимоги до змісту заяви про забезпечення позову. Зокрема, пункт 6 частини 1 статті 139 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що така заява має містити пропозиції щодо зустрічного забезпечення.

Метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. На відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача. Крім того, фактично цей інститут права зберігає існуючий status quo між сторонами до ухвалення рішення суду по суті спору (постанови Верховного Суду від 17.12.2020 у справі № 646/6171/18, від 17.02.2021 у справі № 760/19023/18, від 27.07.2021 у справі № 22-з/824/477/2021, 22-з/824/535/2021).

Частиною 1 статті 141 Господарського процесуального кодексу України передбачено право суду, а не обов`язок вимагати від особи, яка звернулась із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зважаючи на частину 4 статті 141 Господарського процесуального кодексу України, постановлення ухвали про забезпечення позову без одночасного вирішення судом питання про зустрічного забезпечення не позбавляє заявника права звернутись до суду із клопотанням про зустрічне забезпечення, що може бути подано після застосування судом заходів забезпечення позову. Зазначене відповідає принципу змагальності сторін, закріпленому статтею 13 Господарського процесуального кодексу України (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 904/661/19, від 10.10.2019 у справі № 916/1572/19).

Тому розгляд судом заяви про забезпечення позову, яка не містить конкретних пропозицій щодо зустрічного забезпечення, не є порушенням наведених вимог законодавства та не свідчить про допущення судом істотних процесуальних порушень, достатніх для скасування ухвали, якою було вжито відповідні заходи забезпечення позову, оскільки з метою захисту своїх прав відповідач не позбавлений можливості звернутись з клопотанням про зустрічне забезпечення.

Наведена позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.07.2018 у справі № 916/2851/17, від 26.11.2018 у справі № 904/2925/18, від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 18.06.2019 у справі № 904/661/19, від 24.06.2019 у справі № 916/2933/18, від 10.10.2019 у справі № 916/1572/19.

У даному випадку суд не вбачає підстав задля застосовування зустрічного забезпечення з огляду на те, що відповідні заходи не призведуть до негативних наслідків для Відповідача, оскільки обтяжене майно фактично перебуває у володінні Відповідача, а обмежується лише можливість розпоряджатись ним.

Вказані заходи спрямовані на те, щоб не допустити перехід права власності до третіх осіб, що унеможливить виконання можливого рішення у справі та призведе до необхідності звернення до суду з іншими позовами, більш того, такі заходи носять тимчасовий характер, що є адекватною мірою та балансом інтересів сторін у такій ситуації.

Аналогічні позиції щодо такого питання викладені у постановах Верховного Суду у справі № 916/870/18 від 15.01.2019 та № 916/73/19 від 27.06.2019.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Заяву Керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра задовольнити.

Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю "Лідер-Актив" (49107, м. Дніпро, пр. Гагаріна, 175М, ідентифікаційний код в ) та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо об`єкту нерухомого майна - нежитлової будівлі, що складається з споруди підприємства торгівлі (торговельного павільйону) літ.А-1, загальною площею 26.9 кв.м, яка розташована за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв, буд. 37 к (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Стягувач: Дніпровська міська рада (49000, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 75, ідентифікаційний код в )

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Лідер-Актив" (49107, м. Дніпро, пр. Гагаріна, 175М, ідентифікаційний код в )

Ухвала набирає законної сили 25.03.2026 та може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала, як виконавчий документ, може бути пред`явлена до примусового виконання до 26.03.2029.

Суддя О.І. Красота