ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2026 р. м. Рівне Справа № 918/51/26

Господарський суд Рівненської області у складі судді А.Качура,

розглянув матеріали справи

за позовом: керівника Дубенської окружної прокуратури

в інтересах держави

в особі: Державної екологічної інспекції Поліського округу

в особі: Демидівської селищної ради

до відповідача 1: Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України"

до відповідача 2: Філії "Поліський лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України"

про: стягнення 402 948,43 грн

секретар судового засідання: С.Коваль

представники:

прокурор: Ю.Ваколюк (в залі суду)

від позивача (Державна екологічна інспекція Поліського округу): В.Лисий (в залі суду)

від позивача (Демидівська селищна рада): не з`явився

від відповідача 1: А.Власюк (поза межами приміщення суду)

від відповідача 2: А.Власюк (поза межами приміщення суду)

ОПИС СПОРУ

Керівник Дубенської окружної прокуратури звернувся в інтересах держави в особі в особі Державної екологічної інспекції Поліського округу та Демидівської селищної ради до Господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача 1: Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" та до відповідача 2: Філії "Поліський лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" про стягнення 402 948,43 грн шкоди, завданої навколишньому природному середовищу.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у провадженні СВ ВП № 1 Дубенського РВП ГУНП у Рівненській області перебуває кримінальне провадження №0000219 від 02.07.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 246, ч. 1 ст. 367 КК України

В ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження, зокрема, встановлено, що протягом 2023-2024 років службові особи філії "Дубенське лісове господарство" не забезпечили неналежної охорони земель лісогосподарського призначення, які перебувають у користуванні ДП "Ліси України", що призвело до незаконної порубки дерев на території Дублянського лісництва філії "Дубенське лісове господарство" ДП "Ліси України" у кварталі 72, виділах 1, 3, 4, 12, 13, 15, 17, 19.

Внаслідок незаконної порубки 28-ми дерев загальний розмір шкоди попередньо був встановлений на суму 402 948,43 грн.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0311, на якій невстановленими особами здійснено незаконну порубку 28-ми дерев різних порід, перебуває в постійному користуванні Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України".

З метою встановлення, збитків завданих навколишньому природному середовищу, у кримінальному провадженні проведено судово інженерно-екологічну експертизу, за висновком якої загальний розмір шкоди, внаслідок незаконної порубки 28-ми дерев різних порід, становить 402 948,43 грн.

Демідівська селищна рада подала до суду пояснення щодо підтримання позову в повному обсязі.

У своєму відзиві на позов Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі філії "Поліський лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" вказало, що в даному конкретному випадку, прокурором в обґрунтування позову не вказано, які саме обов`язки і норми чинного законодавства України у сфері ведення лісового господарства були порушені з боку відповідача.

Відповідач не мав можливості виконувати в повному обсязі покладені на нього нормативними актами обов`язки щодо забезпечення збереження лісів цілодобово.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні, що має на меті встановити обставини кримінального правопорушення та виявити винну особу (осіб), ще триває, кримінальне провадження не закінчене, а особа (особи) яка вчинила кримінальне правопорушення не встановлена.

Лісові господарства несуть відповідальність, лише у разі вчинення ними самими незаконної рубки або у разі допущення ними порушення вимог щодо ведення лісового господарства.

Орган місцевого самоврядування (у даному випадку Демидівська селищна рада) не звертався до Державної екологічної інспекції Поліського округу про проведення такої позапланової перевірки, внаслідок чого, належним чином не складено акт органу державного нагляду (контролю).

Долучений до позовної заяви протокол огляду та розрахунки розміру завданої шкоди не є актами органу державного нагляду (контролю), складеним за результатами здійснення безпосередньо Держекоінспекцією як спеціально уповноваженим та контролюючим органом у сфері природоохоронного законодавства планового або позапланового заходу з перевірки дотримання відповідачем вимог природоохоронного законодавства в порядку і за формою, передбаченими вказаним законом.

Натомість з долученого прокурором висновку судової інженерно-екологічної експертизи від 08.10.2025 р. видно, що цей висновок підготовлено на підставі постанови старшого слідчого СВ ВП №1 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області майора поліції Гулича Н.В у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000219 від 02.07.2024.

Отже, висновок судової інженерно-екологічної експертизи на даних якого базується розмір позовних вимог, підготовлений не на замовлення учасника справи.

Проведення судової інженерно-екологічної експертизи відбувалося виключно на підставі матеріалів вказаного кримінального провадження, наданих правоохоронним органом, без здійснення натурного обстеження експертом місця можливого спричинення шкоди та перевірки фактичних відомостей на підставі яких було здійснено розрахунок.

У наявних у справі документах, на підставі яких експертом проводилась відповідна інженерно-екологічна експертиза не зазначено, в якій частині пня було здійснено заміри (тобто, чи це було біля шийки кореня, як того вимагають постанова КМУ № 665 від 23.07.2008 року та постанова КМУ № 575 від 10.05.2022 року, чи в іншій частині дерева / наприклад вище шийки кореня).

Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 26 січня 2026 року відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 17 лютого 2026 року.

6 лютого 2026 року Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі Філії "Поліський лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" подало відзив на позов.

11 лютого 2026 року прокурор подав відповідь на відзив.

16 лютого 2026 року Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі Філії "Поліський лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" подало заперечення на відповідь на відзив.

17 лютого 2026 року від Демидівської селищної ради надійшли пояснення в яких орган місцевого самоврядування підтримав позов в повному обсязі та просив здійснювати розгляд справи за його відсутності.

Ухвалою від 18 лютого 2026 року суд закрив підготовче провадження, розгляд справи по суті призначив на 10 березня 2026 року.

У судовому засіданні 10 березня 2026 року суд оголосив перерву до 31 березня 2026 року.

У судовому засіданні 31 березня 2026 року суд оголосив перерву до 7 квітня 2026 року.

У судовому засіданні прокурор підтримав позов.

У судове засідання позивач Демидівської селищної ради не з`явився.

У судовому засіданні представник позивача Державної екологічної інспекції Поліського округу підтримав позов.

У судовому засіданні представник відповідача Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" та Філії "Поліський лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" позов не визнав з підстав наведених у відзиві.

Усіх учасників справи належним чином повідомлено про місце, дату та час розгляду справи.

МОТИВИ СУДУ ПРИ ПРИЙНЯТТІ РІШЕННЯ

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Суд встановив, що 2 червня 2024 року та 2 липня 2024 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000219 та розпочато досудове розслідування кримінального провадження, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 та ч. 1 статті 367 КК України, зокрема з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань слідує, що службові особи філії "Дубенське лісове господарство" шляхом неналежного виконання свої службових обов`язків, у сфері лісового господарства, не вжили передбачених законом заходів щодо обліку деревини з додержанням вимог нормативно-правових актів з ведення лісового господарства та електронного обігу деревини, та використання сторонніми особами лісових насаджень і земель лісогосподарського призначення, що перебувають на праві постійного користування ДП "Ліси України".

В ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000219 від 02.07.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України надійшли акти огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства із державного агентства лісових ресурсів України державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" філія "Дубенське лісове господарство", щодо вчинення невідомою особою незаконної порубки дерев у кварталі 72 Дублянського лісництва.

В матеріалах справи наявний акт складений за результатами проведення контрольного заходу у філії "Дубенське лісове господарство" Поліського лісового офісу від 31 травня 2024 року складений Депратаментом безпеки, відділом №2 Управління безпеки ДСГП "Ліси України", в якому вказано, що у заповідному урочищі "Ділянка ясеневого лісу" квартал 72 виділ 17, 12 виявлено 4 незаконно зрубаних дерев, а саме: породи ясен звичайний, сухостійний - 3 шт., породи граб, сухостійний - 1шт. Загальна шкода заподіяна лісу згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 10.05.2022 року №575 складає 268 719,00 грн.

Квартал 72 виділ 1, 3, 4, 13, 15, 19 виявлено 24 незаконно зрубаних дерев, а саме: породи ясен звичайний, сухостійний - 11 шт., породи граб, сухостійний - 6 шт., породи дуб, сухостійний - 3 шт., породи береза, сухостійна - 2 шт., та породи ялина, сухостійна - 2 шт.. Загальна шкода заподіяна лісу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №665 від 23.07.2008 року складає - 134 228,00 грн.

14 липня 2025 року постановою заступника начальника СВ відділення поліції №1 Дубенського районного відділу поліції ГУНП в Рівненській області залучено до проведення огляду місця події, а саме кварталу №72 виділів 1, 3, 4, 12, 13, 15, 17, 19 де здійснено незаконну порубку в Дубенському лісництві спеціаліста із державної екологічної інспекції Поліського округу старшого інспектора з охорони навколишнього природного середовища Поліського округу Семенюка Олега Миколайовича, а також провідного інженера з охорони і захисту лісів представника філії "Поліський лісовий офіс" Боняка Юрія Михайловича.

Також в матеріалах справи наявний протокол огляду місця події від 14 липня 2025 року, оглядом місця події, у кварталі 72, а саме: у виділі 1 виявлено незаконну порубку 1-го дерева породи ясен, діаметром пня 39 см.; у виділі 3 виявлено незаконну порубку 1-го дерева породи дуб, діаметром пня 48 см.; у виділі 4 виявлено незаконну порубку 3-х дерев породи ясен, діаметром пнів 28, 38, та 40 см.; у виділі 12 виявлено незаконну порубку 1-го дерева породи ясен, діаметром пня 46 см.; у виділі 13 виявлено незаконну порубку 2-х дерев породи ялина, діаметрами пнів 42 та 44, см., 1-го дерева породи дуб, діаметром пня 30 см., 2-х дерев породи ясен, діаметром пнів 37 та 42 см., 5-ти дерев породи граб, діаметрами пнів 23, 24, 26, 30 та 33 см.; у виділі 15 виявлено незаконну порубку 5-ти дерев породи ясен, діаметрами пнів 27, 35, 44, 46 та 47 см, та 1-го дерева породи дуб, діаметром пня 32 см.; у виділі 17 виявлено незаконну порубку 2-х дерев породи ясен, діаметром пнів 38 та 46 см., 1-го дерева породи граб, діаметром пня 38 см., у виділі 19 виявлено незаконну порубку 3-х дерев породи ясен, діаметри пнів 11, 27 та 50 см.

Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи від 8 жовтня 2025 року №3666-Е: 1. Розмір шкоди, заподіяної лісу незаконним вирубуванням дерев у кварталі 72 виділі 1 Дублянського лісництва філії "Дубенське лісове господарство" в сумі 7 170,77 грн. підтверджується. 2. Розмір шкоди, заподіяної лісу незаконним вирубуванням дерев у кварталі 72 виділі 3 Дублянського лісництва філії "Дубенське лісове господарство" в сумі 9 838,44 грн підтверджується. 3. Розмір шкоди, заподіяної лісу незаконним вирубуванням дерев у кварталі 72 виділі 4 Дублянського лісництва філії "Дубенське лісове господарство" в сумі 16 426,94 грн підтверджується. 4. Розмір шкоди, заподіяної лісу незаконним вирубуванням дерев у кварталі 72 виділі 12, який відноситься до природно-заповідного фонду Дублянського лісництва філії "Дубенське лісове господарство" в сумі 76 144,95 грн підтверджується. 5. Розмір шкоди, заподіяної лісу незаконним вирубуванням дерев у кварталі 72 виділі 13 Дублянського лісництва філії "Дубенське лісове господарство" в сумі 46 609,97 грн підтверджується. 6. Розмір шкоди, заподіяної лісу незаконним вирубуванням дерев у кварталі 72 виділі 15 Дублянського лісництва філії "Дубенське лісове господарство" в сумі 40 692,35 грн підтверджується. 7. Розмір шкоди, заподіяної лісу незаконним вирубуванням і дерев у кварталі 72 виділі 17, який відноситься до природно-заповідного фонду Дублянського лісництва філії "Дубенське лісове господарство" підтверджується і становить 192 574,73 грн. 8. Розмір шкоди, заподіяної лісу незаконним вирубуванням дерев у кварталі 72 виділі 19 Дублянського лісництва філії "Дубенське лісове господарство" в сумі 13 490,27 грн підтверджується. 9. Загальний розмір шкоди, заподіяної Дублянському лісництву, внаслідок незаконної порубки вищевказаних сухостійних дерев в розмірі 402 948,43 грн підтверджується. 10. Розбіжності між розміром шкоди, визначеної у наданих на дослідження матеріалах та розміром шкоди, встановленої під час дослідження, з урахуванням вимог та норм чинного законодавства відсутні.

Також, у матеріалах справи наявний протокол тимчасового доступу до речей та документів від 19 січня 2026 року та опис речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді.

Наказом ДСГП "Ліси України" №1868 від 09.12.2025 року затверджено організацію території земель філії "Поліський лісовий офіс" державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" площею 1344369,7886 га, що передані до державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", серед якого значиться квартал 72 Дубенського надлісництва.

Прокурор вказує, що внаслідок незаконної порубки 28-ми дерев загальний розмір шкоди попередньо був встановлений на суму 402 948,43 грн.

Розрахунок шкоди проведено працівниками філії "Дубенське лісове господарство ДП "Ліси України" відповідно до додатку № 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу".

Згідно з інформацією філії "Поліський лісовий офіс" ДСГП "Ліси України", даних публічної кадастрової карти, які відображають відомості про межі територіальних громад, що визначаються по зовнішніх межах юрисдикції рад територіальних громад, які об`єдналися відповідно до Закону України "Про добровільне об`єднання територіальних громад", квартал 72, виділи 1, 3, 4, 12, 13, 15, 17, 19 Дублянського лісництва, перебуває в межах земельної ділянки з кадастровим номером в адміністративних межах Демидівської селищної територіальної громади.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0311, на якій невстановленими особами здійснено незаконну порубку 28-ми дерев різних порід, перебуває в постійному користуванні Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України".

Прокурор вказує, що на даний час особу, яка здійснила незаконну порубку лісу не встановлено, збитки, завдані в сумі 402 948,43 грн, не відшкодовано, що є підставою для їх стягнення у судовому порядку.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін

З наведених обставин видно, що спірні правовідносини є за своїм змістом є позадоговірними, та стосуються стягнення шкоди, завданої порушенням природоохоронного законодавства, а саме незаконною рубкою дерев.

Надаючи оцінку обставинам справи в межах доводів сторін, суд зазначає, що за приписами статті 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Предметом судового розгляду є поданий прокурором позов в інтересах держави в особі позивачів до відповідача, як постійного лісокористувача, про відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу шляхом незаконної порубки дерев.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі охорони навколишнього природного середовища віднесено, зокрема формування і використання місцевих фондів охорони навколишнього природного середовища у складі місцевих бюджетів.

Згідно із статтею 6 Закону України "Про рослинний світ", органи місцевого самоврядування включено до переліку органів, що здійснюють державне управління у сфері охорони, використання та відтворення рослинного світу.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.

Наявність підстав для звернення до суду із позовами про стягнення шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону довкілля передбачена підпунктом "б" статті 47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", відповідно до якого місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища утворюються у складі відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди за рахунок частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством.

Оскільки, як слідує з матеріалів справи (заява про вчинення злочину, акти оглядів місця правопороушення), самовільні рубки були здійснені на території позивача (Демидівської селищної ради), тому збитки, завдані внаслідок незаконної порубки лісових ресурсів, у відповідності зі статтею 47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", статтею 69-1 Бюджетного кодексу України підлягають стягненню та зарахуванню до місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища міських рад, на території яких вчинено правопорушення, для подальшого перерозподілу у автоматичному режимі між бюджетами відповідних рівнів.

Відповідно до статті 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" та Положення про територіальні та міжрегіональні територіальні органи Держекоінспекції, затвердженого наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 07.04.2020 № 230, до повноважень Держекоінспекції належить організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання вимог законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів, зокрема щодо: здійснення комплексу необхідних заходів захисту для забезпечення охорони лісів від незаконних рубок; пред`явлення претензій про відшкодування збитків і втрат, заподіяних державі в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища; вжиття в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступати позивачем та відповідачем у судах.

З огляду на те, що Держекоінспекція уповноважена державою здійснювати відповідні контрольні функції щодо охорони та використання природних ресурсів, тому у даному випадку Інспекція є позивачем у справі.

Статтею 13 Конституції України визначено, що природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЛК України, ліси, які знаходяться на території України, є об`єктами права власності Українського народу.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що, звертаючись до суду з даним позовом, прокурор відповідно до вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та статті 53 Господарського процесуального кодексу України визначив у чому саме полягає порушення інтересів держави та правильно визначив органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Прокурор не повинен перелічувати усі без винятку органи, уповноважені державою на здійснення повноважень із захисту інтересів держави у відповідному спорі, оскільки згідно зі статтею 53 Господарського процесуального кодексу України та статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурору достатньо довести, що орган, в інтересах якого заявлено позов, уповноважений на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах і суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи прокурора щодо наявності чи відсутності повноважень органу (-ів) влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 923/449/18.

Щодо представництва прокуратурою інтересів держави суд відзначає наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Виходячи з системного аналізу наведених правових норм, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.

В контексті зазначеного слід також враховувати, окрім іншого, й рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 1999 року №3-рп/99.

Так, Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави", визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (частина 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).

Як видно з матеріалів справи, звертаючись з позовом прокурор визначив позивачів - Демидівську селищну раду, як особу, яка не отримала відшкодування шкоди до місцевого бюджету та Державну екологічну інспекції Поліського округу як орган уповноважений на здійснення державного нагляду (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства, в тому числі охорони, захист, використання та відтворення лісів, зокрема щодо: пошкодження дерев і чагарників, знищення або пошкодження лісових культур, сіянців або саджанців у лісових розплідниках і на плантаціях, природного підросту та самосіву на землях, призначених під відновлення лісу, законності вирубування; повноти та законності здійснених заходів щодо відтворення лісів, зокрема цінними та рідкісними породами дерев, породами, притаманними відповідному регіону, та повноти заходів з догляду за лісовими культурами на землях, призначених під відновлення лісу; раціонального та невиснажливого використання лісових ресурсів; добування продуктів лісу та використання лісових ресурсів; здійснення комплексу необхідних заходів захисту для забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу, застосування пестицидів і агрохімікатів у лісовому господарстві та лісах; використання полезахисних лісосмуг, водоохоронних і захисних лісових насаджень; заготівлі деревини в порядку рубок головного користування та здійснення лісогосподарських заходів; експлуатації нових і реконструйованих підприємств, цехів, агрегатів, транспортних шляхів, магістральних трубопроводів, комунальних та інших об`єктів, не забезпечених обладнанням, що запобігає шкідливому впливу на стан і відтворення лісів; збереження корисної для лісу фауни.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі охорони навколишнього природного середовища віднесено, зокрема формування і використання місцевих фондів охорони навколишнього природного середовища у складі місцевих бюджетів.

Згідно із статтею 6 Закону України "Про рослинний світ" органи місцевого самоврядування включено до переліку органів, що здійснюють державне управління у сфері охорони, використання та відтворення рослинного світу.

При цьому, відповідно до статті 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.

Керівник Дубенської окружної прокуратури у листопаді 2025 року звернувся до Державної екологічної інспекції Поліського округу з листом, в якому просив повідомити прокуратуру про вжиті заходи щодо стягнення шкоди за фактом кримінального провадження №0000219.

У відповідь на вказане звернення Державна екологічна інспекції Поліського округу у листі від 11.12.2025 року вказала що заходи щодо захисту інтересів територіальної громади не вчинялись та просила пред`явити відповідний позов прокурора.

Керівник Дубенської окружної прокуратури у грудні 2025 року звернувся до Демидівської селищної ради з листом, в якому просив орган місцевого самоврядування повідомити прокуратуру про вжиті заходи щодо стягнення шкоди за фактом кримінального провадження №0000219.

У відповідь на вказане звернення орган місцевого самоврядування у листі від 18.12.2025 року вказав що заходи щодо захисту інтересів територіальної громади не вчинялись та просив пред`явити відповідний позов прокурора.

Надалі, листом від 21 січня 2026 року керівника прокуратури на виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" повідомив Державну екологічну інспекцію Поліського округу та Демидівську селищну раду про те, що окружною прокуратурою підготовлено позовну заяву в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Поліського округу та Демидівської селищної ради до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Поліський лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" про стягнення шкоди.

Отже, маючи відповідні правомочності для звернення до суду з цим позовом, уповноважені органи надані їм повноваження не використали, а тому Дубенська окружна прокуратура вважала за необхідне захистити інтереси держави шляхом звернення до суду із позовною заявою.

Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

З урахуванням позиції, викладеної, зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18, суд встановив, що прокурором дотримано вимоги статті 53 ГПК України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру", а тому наявні підстави для представництва інтересів держави прокуратурою в суді.

Як зазначалось вище, предметом спору у даній справі є матеріально - правова вимога про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Згідно з статтею 16, частиною 1 статтею 17 Лісового кодексу України, право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Водночас, пунктом 1 частини 2 статті 19 Лісового кодексу України унормовано, що постійні лісокористувачі зобов`язані забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку.

Частиною 1 статтею 86 Лісового кодексу України, організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб.

У відповідності до частини 5 статті 86 Лісового кодексу України, забезпечення охорони і захисту лісів покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.

Статтею 90 Лісового кодексу України, основними завданнями державної лісової охорони є: здійснення державного контролю за додержанням лісового законодавства; забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, захист від шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу.

Пунктами 1, 5 частини 2 статті 105 Лісового кодексу України визначено, що відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у: незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників; винні у порушенні строків лісовідновлення та інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Статтею 107 Лісового кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Частиною 1 статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Відповідно до частини 1 статті 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди містяться у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставами для покладення відповідальності на особу, яка заподіяла шкоду, за змістом статті 1166 Цивільного кодексу України є: протиправна поведінка особи, що заподіяла шкоду, шкідливий результат такої поведінки, тобто настання, наявність самої шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди та вина особи у заподіянні шкоди.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

З аналізу вищенаведених норм права вбачається, що обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев. Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.

При цьому, не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній постійному лісокористувачу ділянці лісу.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27 березня 2018 року в справі №909/1111/16.

Зважаючи на предмет доведення позивачем в позовній заяві обставин відшкодування збитків та заперечення відповідача, щодо відсутності доказів, які б вказували саме на протиправність поведінки відповідача, суд досліджуючи наявні в матеріалах справи докази, щодо складу цивільного правопорушення зазначає наступне.

Протиправна поведінка - це протиправне, шкідливе діяння фізичної або юридичної особи, що тягне застосування правовідновлюючих заходів.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці. Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Протиправна поведінка найчастіше виражається в активних діях, які спричинили збитки в майновій сфері особи чи немайнових відносинах.

Водночас, поведінка заподіювача шкоди може полягати не тільки в його активних діях, а й у бездіяльності. Бездіяльність визнається протиправною, якщо особа, яка зобов`язана вчинити певні дії, свідомо їх не виконує.

Бездіяльність - це пасивна поведінка особи, яка проявилася в невиконанні нею дій, які вона повинна та могла в даній ситуації здійснити.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (наслідки об`єктивно походять від певної дії чи бездіяльності).

Земельна ділянка, на якій здійснено незаконну порубку дерев належить ДСГП "Ліси України" на праві постійного користування. Незаконна вирубка дерев у здійснена на території Дублянського лісництва філії "Дубенське лісове господарство".

Як встановлено з доказів, долучених до матеріалів справи, відповідачем (філія "Поліський лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України") як постійним лісокористувачем, порушено норми статей 19, 63, 64, 86, 89, 90 ЛК України, що полягає у не забезпеченні охорони та збереження лісових насаджень, тобто, відповідач допустив протиправну бездіяльність, наслідком якої стало незаконне вирубування у кварталі 72, а саме: у виділі 1 виявлено незаконну порубку 1-го дерева породи ясен, діаметром пня 39 см.; у виділі 3 виявлено незаконну порубку 1-го дерева породи дуб, діаметром пня 48 см.; у виділі 4 виявлено незаконну порубку 3-х дерев породи ясен, діаметром пнів 28, 38, та 40 см.; у виділі 12 виявлено незаконну порубку 1-го дерева породи ясен, діаметром пня 46 см.; у виділі 13 виявлено незаконну порубку 2-х дерев породи ялина, діаметрами пнів 42 та 44, см., 1-го дерева породи дуб, діаметром пня 30 см., 2-х дерев породи ясен, діаметром пнів 37 та 42 см., 5-ти дерев породи граб, діаметрами пнів 23, 24, 26, 30 та 33 см.; у виділі 15 виявлено незаконну порубку 5-ти дерев породи ясен, діаметрами пнів 27, 35, 44, 46 та 47 см, та 1-го дерева породи дуб, діаметром пня 32 см.; у виділі 17 виявлено незаконну порубку 2-х дерев породи ясен, діаметром пнів 38 та 46 см., 1-го дерева породи граб, діаметром пня 38 см., у виділі 19 виявлено незаконну порубку 3-х дерев породи ясен, діаметри пнів 11, 27 та 50 см.

Вказані обставини підтверджують наданими прокурором доказами.

Отже, відповідно до норм вищевказаного законодавства та положення статей 105, 107 Лісового кодексу України, статей 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", суд зазначає, що відповідач допустивши протиправну бездіяльність у вигляді невчинення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчій йому території земель лісового фонду, діяв неправомірно, що призвело до незаконного вирубування невстановленими особами дерев, а саме 28-ми дерев.

За таких обставин, суд констатує, що цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а також постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні їх працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень (пошкодженню дерев) внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обов`язків.

Тобто, проявом їх протиправної бездіяльності є незабезпечення працівниками постійних лісокористувачів охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбувається вирубування дерев (пошкодження дерев) третіми (невстановленими) особами.

Аналогічні висновки при розгляді даної категорії справ містяться і у постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 23 серпня 2018 року справа № 917/1261/17, від 20 вересня 2018 року справа №909/495/17, від 07 червня 2019 року справа №914/1960/17.

Підсумовуючи усе вищеописане суд констатує, що організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів. Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності.

Cуд підкреслює, що не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній постійному лісокористувачу ділянці лісу.

Аналогічні правові позиції щодо застосування норм матеріального права, зокрема, статей 19, 63, 64, 105, 107 Лісового кодексу України, статті 1166 Цивільного кодексу України, наведені Верховним Судом у складі Касаційного господарського суду в постановах від 15 лютого 2018 року справа № 927/1096/16, від 20 лютого 2020 року справа № 920/1106/17, від 24 лютого 2021 року у справі № 906/366/20

Отже, підсумовуючи суд робить висновок, що в даних правовідносинах визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев, при цьому не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування.

Беручи до уваги все вищенаведене, суд зазначає, що відповідач не виконав обов`язків, покладених на нього законодавством з охорони лісу, що призвело до незаконної рубки лісу. Зокрема відповідач не виконав обов`язків щодо охорони та захисту лісових насаджень, контролю, обліку та оформлення виявлених лісопорушень. Внаслідок невиконання підприємством своїх обов`язків завдано шкоди лісу.

Відповідно до статті 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Розмір шкоди, заподіяний лісу, визначається на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 року № 665 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу" та постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природньо-заповідний фонд" від 10.05.2022 р. № 575.

Сума збитків, встановлена у висновку експерта, а також у розрахунку розміру шкоди, який складений філію "Поліський лісовий офіс" ДП "Ліси України".

У матеріалах справи наявні усі необхідні відомості для встановлення дійсного розміру шкоди, заподіяної лісу.

Так у протоколі огляду місця події від 14 липня 2025 року, зафіксовано що у кварталі 72, а саме: у виділі 1 виявлено незаконну порубку 1-го дерева породи ясен, діаметром пня 39 см.; у виділі 3 виявлено незаконну порубку 1-го дерева породи дуб, діаметром пня 48 см.; у виділі 4 виявлено незаконну порубку 3-х дерев породи ясен, діаметром пнів 28, 38, та 40 см.; у виділі 12 виявлено незаконну порубку 1-го дерева породи ясен, діаметром пня 46 см.; у виділі 13 виявлено незаконну порубку 2-х дерев породи ялина, діаметрами пнів 42 та 44, см., 1-го дерева породи дуб, діаметром пня 30 см., 2-х дерев породи ясен, діаметром пнів 37 та 42 см., 5-ти дерев породи граб, діаметрами пнів 23, 24, 26, 30 та 33 см.; у виділі 15 виявлено незаконну порубку 5-ти дерев породи ясен, діаметрами пнів 27, 35, 44, 46 та 47 см, та 1-го дерева породи дуб, діаметром пня 32 см.; у виділі 17 виявлено незаконну порубку 2-х дерев породи ясен, діаметром пнів 38 та 46 см., 1-го дерева породи граб, діаметром пня 38 см., у виділі 19 виявлено незаконну порубку 3-х дерев породи ясен, діаметри пнів 11, 27 та 50 см.

Згідно із висновком експерта за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи від 8 жовтня 2025 року №3666-Е, загальний розмір шкоди, заподіяної Дублянському лісництву, внаслідок незаконної порубки вищевказаних сухостійних дерев в розмірі 402 948,43 грн підтверджується.

Разом з тим, відповідачем не подано доказів на спростування саме тієї суми збитків, що зазначена в експертному висновку.

Із встановлених обставин справи видно, що відповідач як постійний користувач лісу не дотримався нормативно визначених правил щодо збереження лісу.

Недотримання відповідачем нормативно визначених правил збереження лісу є протиправною формою поведінки в результаті якої була проведена рубка дерев.

Наслідком протиправної поведінки відповідача є шкода, заподіяна лісу в результаті проведення вирубки дерев не призначених у рубку. Така шкода перебуває у безпосередньому причинному зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, адже її заподіяння зумовлено невиконання ним обов`язкових умов щодо збереження лісу.

Вина відповідача у здійсненні незаконної рубки дерев презюмується та ним не спростована, адже відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 19, пункту 5 частини першої статті 64 Лісового кодексу України, він як постійний користувач лісу не виконав свого обов`язку щодо здійснення охорони лісу від незаконних рубок та дотримання правил і норм використання лісових ресурсів.

А тому, відповідач як постійний користувач несе цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства, що мало наслідком незаконну порубку дерев.

Щодо заперечень відповідача, викладених у відзиві на позов суд відзначає, що прокурором в обґрунтування позову вказано, які саме обов`язки і норми чинного законодавства України у сфері ведення лісового господарства були порушені з боку відповідача (ст. 19, 63, 64, 69 ЛК України).

Щодо аргументів відповідача про те, що він не мав можливості виконувати в повному обсязі покладені на нього нормативними актами обов`язки щодо забезпечення збереження лісів у нічний час, суд звертає увагу учасників справи, що законодавство, наведене в даному рішенні не містить виключення щодо обов`язку у постійного лісокористувача забезпечити охорону лісу в нічний чи денний час.

Щодо того, посилань на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000219 триває, кримінальне провадження не закінчене, а особа (особи) яка вчинила кримінальне правопорушення не встановлена, суд зазначає, що сукупністю наданих учасниками справи доказів підтверджується невстановлення станом на даний час винних осіб, водночас суд звертає увагу відповідача, що не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній постійному лісокористувачу ділянці лісу.

Щодо доводів відповідача про те, що долучений до позовної заяви протокол огляду та розрахунки розміру завданої шкоди не є актами органу державного нагляду (контролю), складеним за результатами здійснення безпосередньо Держекоінспекцією як спеціально уповноваженим та контролюючим органом у сфері природоохоронного законодавства планового або позапланового заходу з перевірки дотримання відповідачем вимог природоохоронного законодавства в порядку і за формою, передбаченими вказаним законом, висновок судової інженерно-екологічної експертизи підготовлений не на замовлення учасника справи, а проведення судової інженерно-екологічної експертизи відбувалося виключно на підставі матеріалів вказаного кримінального провадження, наданих правоохоронним органом, без здійснення натурного обстеження експертом місця можливого спричинення шкоди та перевірки фактичних відомостей на підставі яких було здійснено розрахунок суд відзначає наступне.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 11.02.2021 року у справі № 916/17/20).

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 25.06.2020 у справі №924/233/18 ).

Аналогічний стандарт доказування застосовано також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Суд зауважує, що відповідач, вказуючи на незгоду з наданими прокурором доказами ігнорує обставини, що розміри пнів дерев наведені самим же відповідачем у заяві про вчинення злочину та актах огляду місця вчинення правопорушення, в яких здійснено розрахунок розміру шкоди, який в свою чергу відповідає розрахунку, наведеному в експертному дослідженні.

Окрім того, як слідує з протоколу огляду місця події, для здійснення замірів пнів було залучено до проведення огляду місця події спеціаліста із державної екологічної інспекції Поліського округу старшого інспектора з охорони навколишнього природного середовища Поліського округу Семенюка Олега Миколайовича, а також провідного інженера з охорони і захисту лісів Боняка Юрія Михайловича, представника філії "Поліський лісовий офіс" .

Щодо посилань відповідача на порушення порядку обчислення розміру шкоди з огляду на невірне визначення діаметрів пнів (для цілей обчислення розміру шкоди береться діаметр пня дерева у корі та зазначається як середнє арифметичне значення між найбільшим та найменшим замірами діаметра) суд зазначає, що примітка 4 додатку 1 до постанови КМУ від 23 липня 2008 р. N 665 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу" містить застереження, що "Замір діаметра пня, який зрізаний нижче шийки кореня (урівень із землею або утоплений у землю), здійснюється за фактичним зрізом", а відповідно до примітки 3 додатку 1 до постанови КМУ від 10 травня 2022 р. № 575 "Про затвердження спеціальних такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд": "Замір діаметра пня, який зрізаний нижче шийки кореня (у рівень із землею або утоплений у землю), здійснюється за фактичним зрізом. Діаметр пня дерева у корі при пошкодженні до ступеня припинення росту зазначається шляхом замірювання довжини кола шийки кореня та розрахунку за формулою: D = L / ?, де D - діаметр, L - довжина кола шийки кореня, ? - число "пі".

Варто зауважити, що висновок експерта містить посилання на вказані норми. Водночас згідно з актами огляду місця правопорушення лісового законодавства від 31 травня 2024 року, розмір шкоди розраховано ДСГП "Ліси України" та становить: 268 719+134 228 = 402 947, тоді як розмір шкоди згідно з експертним висновком складає 402 948,43.

Частинами 1, 2, 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Сало проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду

Підсумовуючи усе вищеописане суд констатує, що відповідач, як постійний лісокористувач, допустивши протиправну бездіяльність у вигляді невчинення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних вирубувань на підвідомчій йому території земель лісового фонду, діяв неправомірно, що призвело до незаконного вирубування третіми невстановленими особами.

З огляду на викладене, зважаючи на встановлені обставини щодо протиправної бездіяльності у вигляді невчинення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчій йому території земель лісового фонду, суд робить висновок, що відповідач діяв неправомірно, що призвело до заподіяння шкоди лісу, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача шкоди завданої природному середовищу в сумі 402 948,43 грн.

Розподіл судових витрат

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 4 835,40 грн (з врах. коеф. 0,8) покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (01601, м. Київ, вул. Руставелі Шота 9А, ідентифікаційний код 44768034) в особі філії "Поліський лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (просп. Волі, 30, м. Луцьк, Луцький район, Волинська область, 43010, ідентифікаційний код ВП 45601597) на користь держави в особі Демидівської селищної ради (35200, Рівненська область, Дубенський район, селище Демидівка, вул. Миру, буд. 19, ідентифікаційний код 04386321) 402 948 (чотириста дві тисячі дев`ятсот сорок вісім) грн 43 коп шкоди, завданої порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

3. Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (01601, м. Київ, вул. Руставелі Шота 9А, ідентифікаційний код 44768034) в особі філії "Поліський лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (просп. Волі, 30, м. Луцьк, Луцький район, Волинська область, 43010, ідентифікаційний код ВП 45601597) на користь Рівненської обласної прокуратури (33028, м. Рівне, вул. 16 липня 52, ідентифікаційний код 02910077) 4 835 (чотири тисячі вісімсот тридцять п`ять) грн 40 коп судового збору.

Позивач (Стягувач): Демидівська селищна рада (35200, Рівненська область, Дубенський район, селище Демидівка, вул. Миру, буд. 19, ідентифікаційний код 04386321).

Позивач: Державна екологічна інспекція Поліського округу (10014, Житомирська обл., місто Житомир, вул. Леха Качинського, будинок 12-А, ідентифікаційний код 42163803).

Позивач (Стягувач за судовим збором): Рівненська обласна прокуратура (33028, м. Рівне, вул. 16 липня 52, ідентифікаційний код 02910077).

Відповідач (Боржник): Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" (01601, м. Київ, вул. Руставелі Шота 9А, ідентифікаційний код 44768034) в особі філії "Поліський лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (просп. Волі, 30, м. Луцьк, Луцький район, Волинська область, 43010, ідентифікаційний код ВП 45601597).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повне рішення складено 09 квітня 2026 року.

Суддя Андрій КАЧУР