ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
30.03.2026 м. Івано-ФранківськСправа № 909/202/26
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндера П. А. , розглянувши матеріали справи
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Прет Сервіс Енергозмін"
до відповідача: Комунального некомерційного підприємства "Центр інфекційних захворювань Івано-Франківської обласної ради"
про стягнення заборгованості в сумі 773029 грн 23 коп.
встановив, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Прет Сервіс Енергозмін" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Комунального некомерційного підприємства "Центр інфекційних захворювань Івано-Франківської обласної ради" про стягнення 773 029 грн 23 коп заборгованості за спожиту електричну енергію.
Рішенням від 17.03.26 позов задоволено. Водночас, судом не вирішено питання про судові витрати позивача на правничу допомогу.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи (ч.3 ст.244 ГПК України).

Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що в судовому засіданні 17.03.26 представник позивача просив покласти на відповідача понесені позивачем витрати на правничу допомогу.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу до позовної заяви долучив договір про надання правничої допомоги від 01.01.26 №2026/5, який укладено між адвокатом Дмитруком О.І. та Товариством з обмеженою відповідальністю "Прет Сервіс Енергозмін".

В п. 4.1, 4.2. Договору сторони погодили, що представництво та захист права та законних інтересів клієнта здійснюється на платній основі. Остаточна сума даного Договору буде визначена сторонами на підставі погоджених та підписаних актів приймання-передачі наданих послуг.

16.02.26 сторони підписали акт приймання-передачі послуг, згідно з яким адвокатом надано, а клієнтом отримано професійну правничу допомогу згідно вищезазначеного Договору на загальну суму 10000,00грн.

Також представником позивача подано суду платіжну інструкцію №4959 від 17.02.26, якою підтверджується факт оплати позивачем 10000,00грн. правничої допомоги.

В судовому засіданні 17.03.26 відповідач просив суд зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вважає, що заявлений розмір витрат є неспівмірним із складністю справи та явно завищений, враховуючи визнання позову відповідачем на стадії підготовчого провадження.

Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5 - 7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.

Таким чином, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку із цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18.

З огляду на вимоги частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (частини 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Дослідивши подані позивачем докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, приймаючи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, та враховуючи те, що категорія даного спору не відноситься до складної, сам спір є типовим, а також враховуючи ціну позову, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу слід задовольнити частково в розмірі 7600,00грн, оскільки саме такий розмір відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, а також те, що саме такий розмір витрат є співмірним з виконаною адвокатом правничою послугою.

Керуючись статтями 123, 124, 126, 129, 221, 232, 233, 236, 240, 241, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства "Центр інфекційних захворювань Івано-Франківської обласної ради" (, вул. Матейка, буд. 53, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківський р-н., Івано-Франківська обл., 76018) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Прет Сервіс Енергозмін" (, вул.Надрічна, 6, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківський р-н., Івано-Франківська обл., 76018) 7600,00 грн витрат на правничу допомогу.

Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.

Витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2400,00грн залишити за позивачем.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини додаткового рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного додаткового рішення.

Повний текст додаткового рішення складено 30.03.26.

Суддя П. А. Шкіндер