ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2026 р. Справа № 910/8513/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Демидової А.М.

суддів: Євсікова О.О.

Ходаківської І.П.

за участю секретаря судового засідання: Мельничука О.С.

за участю представників учасників справи:

від позивача: Бова О.Ю.

від відповідача: Драчова М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2025 (повний текст рішення складено 11.12.2025) (суддя Мандриченко О.В.)

у справі № 910/8513/25 Господарського суду міста Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Д.Трейдінг"

до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

про стягнення 100 367 775,20 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Д.Трейдінг" (далі ТОВ "Д.Трейдінг", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі НЕК "Укренерго", відповідач) про стягнення інфляційних втрат у розмірі 81 570 418,98 грн та 3 % річних у розмірі 18 842 515,49 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про врегулювання небалансів електричної енергії № 0065-01024 від 07.05.2019 (далі також Договір).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.12.2025 у справі № 910/8513/25 позов задоволено повністю та стягнуто з НЕК "Укренерго" на користь ТОВ "Д.Трейдінг" 81 570 418,98 грн інфляційних втрат, 18 842 515,49 грн 3 % річних та 1 059 800,00 грн судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що факт несвоєчасно здійснених відповідачем розрахунків за Договором підтверджено рішеннями судів, що набрали законної сили, у справах № 910/11055/21, № 910/18572/23 і № 910/14374/24; перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат за встановлений судом період прострочки відповідачем грошового зобов`язання, суд дійшов висновку про обґрунтованість розрахунків та стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 18 842 515,49 грн та інфляційних втрат у розмірі 81 570 418,98 грн.

Розглянувши клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення у справі № 910/8513/25 на один рік із дня прийняття відповідного рішення, суд встановив, що заявником не надано доказів існування обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, що в силу приписів ст. 331 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) є підставою для надання відстрочки виконання судового рішення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із рішенням Господарського суду міста Києва від 02.12.2025 у справі № 910/8513/25, НЕК "Укренерго" звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 6 859 554,90 грн, 3 % річних у розмірі 1 082 907,62 грн та відстрочити виконання рішення суду на 1 (один) рік із дня прийняття відповідного рішення.

Скаржник, зокрема, вказує, що судом першої інстанції взагалі не перевірено розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних, здійснених позивачем, та не надано належної оцінки контррозрахунку відповідача; позивач при здійснені нарахувань інфляційних втрат не врахував висновків Верховного Суду та не здійснював заокруглення сукупного індексу інфляції до десяткового числа після коми; в деяких місяцях позивачем неправильно зазначалась дата оплати, що, в свою чергу, призвело до нарахування завищених трьох процентів річних.

Також скаржник наголошує, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення в частині відмови у відстроченні виконання рішення Господарського суду міста Києва не досліджені обставини, які свідчать про наявність виняткових обставин, які сторони не могли передбачити, укладаючи договір про врегулювання небалансів електричної енергії від 07.05.2019 № 0065-01024, зокрема масовані обстріли об`єктів енергетичної інфраструктури, у зв`язку із чим неправомірно відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення у справі № 910/8513/25 на один рік із дня прийняття відповідного рішення.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 (колегія суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого, Владимиренко С.В., Ходаківської І.П.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою НЕК "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2025 у справі № 910/8513/25; розгляд апеляційної скарги призначено на 24.03.2026 о 10:30; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень до 13.02.2026.

У зв`язку з перебуванням судді Владимиренко С.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2026 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2026 для розгляду справи № 910/8513/25 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Демидова А.М. головуючий суддя, судді: Євсіков О.О., Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2026 апеляційну скаргу НЕК "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2025 у справі № 910/8513/25 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів: Демидова А.М. - головуючий суддя, судді Євсіков О.О., Ходаківська І.П.; постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати за раніше визначеними датою та часом 24.03.2026 о 10:30.

Позиції учасників справи

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти апеляційної скарги заперечує і просить суд залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, зазначаючи, зокрема, що в додаток до позову позивачем надано зведений розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних у вигляді детальної та структурованої таблиці, яка містить повний, систематизований та взаємопов`язаний перелік усіх необхідних вихідних і розрахункових даних, що дозволяють послідовно відстежити весь алгоритм здійснення нарахувань; розрахунок у частині нарахування інфляційних втрат здійснений позивачем із врахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 та від 23.09.2021 у справі № 924/2/21 щодо необхідності використання індексу інфляції, заокругленого до десяткового числа після коми, про що позивачем було зазначено в пункті 3.4 позовної заяви від 07.07.2025 № 42/6-76/25. Разом із тим, в процесі розгляду справи позивачем для демонстрації суду правильності розрахунку в частині відповідності висновкам Верховного Суду щодо необхідності використання індексу інфляції, заокругленого до десяткового числа після коми, підготовлено та надано уточнений розрахунок, в якому відображені використані позивачем конкретні індекси інфляції при здійсненні розрахунку інфляційних втрат.

Також позивач вказує, що контррозрахунок відповідача в частині нарахування інфляційних втрат виконаний з використанням індексу інфляції із заокругленням до сотого значення після коми, що не відповідає висновкам Верховного Суду у постановах від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 та від 23.09.2021 у справі № 924/2/21, а отже, контррозрахунок відповідача є помилковим і не може бути взятий судом до уваги. Крім того, контррозрахунок відповідача включає нарахування по рахункам, які не заявлялися позивачем до стягнення у позові, що правильно встановлено судом першої інстанції.

Щодо доводів скаржника про наявність підстав для задоволення клопотання про відстрочення виконання судового рішення, позивач наголошує на тому, що посилання відповідача на відсутність в останнього коштів для виконання рішення суду у справі № 910/8513/25 та неналежне виконання його контрагентами грошових зобов`язань з оплати послуг на ринку електричної енергії, не є винятковими обставинами для надання відстрочки оскаржуваного рішення; не можуть бути взяті до уваги і посилання НЕК "Укренерго" на Закон України "Про внесення змін до деяких законів України у сферах енергетики і теплопостачання щодо удосконалення окремих положень, пов`язаних із веденням господарської діяльності та дією воєнного стану в Україні" (від 14.01.2025 № 4213-IX) як на підставу відстрочення виконання оскаржуваного рішення; відповідач не надав жодних доказів, які б підтверджували обставини, що унеможливлюють або істотно ускладнюють можливість виконання ним рішення суду; саме дії відповідача, зокрема неналежне виконання грошових зобов`язань за Договором, стали підставою для ініціювання спору у даній справі; позивач не стягує штрафні санкції, а лише компенсацію за користування коштами у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання у вигляді інфляційних втрат та 3 % річних; відстрочка виконання рішення без належного обґрунтування порушує баланс інтересів, оскільки затримка у виконанні рішення негативно впливає на фінансовий стан позивача, перешкоджає здійсненню ним господарської діяльності та порушує його законні права.

Явка представників учасників справи

У судове засідання 24.03.2026 з`явились представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні представник відповідача (скаржника) вимоги апеляційної скарги підтримав і просив суд її задовольнити.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечував і просив суд залишити її без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 07.05.2019 позивачем та відповідачем укладено договір про врегулювання небалансів шляхом подання позивачем і акцептування відповідачем заяви-приєднання до договору про врегулювання небалансів (далі Договір про врегулювання небалансів, Договір).

На підставі Договору про врегулювання небалансів позивач став учасником ринку електричної енергії та стороною, відповідальною за баланс.

Господарський суд міста Києва розглянув справи про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за несвоєчасну оплату небалансів за Договором про врегулювання небалансів, зокрема, за періоди купівлі-продажу небалансів електричної енергії:

1. з 01.10.2020 по 31.05.2021 у справі № 910/11055/21;

2. з 21.11.2022 по 10.04.2024 у справі № 910/18572/23;

3. з 01.10.2023 по 30.06.2024 у справі № 910/14374/24.

І. Заборгованість за несвоєчасну оплату небалансів за Договором про врегулювання небалансів за період з 01.10.2020 по 31.05.2021 була предметом розгляду у справі № 910/11055/21.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі № 910/11055/21 провадження в частині стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 30 870 468,46 грн було закрито і стягнуто з відповідача на користь позивача 142 228 885,26 грн основної заборгованості, пеню в сумі 198 508,75 грн, три проценти річних у сумі 1 675 472,65 грн, інфляційні втрати в сумі 6 766 380,77 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 794 500,00 грн.

Рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі № 910/11055/21 залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2021 і постановою Верховного Суду від 13.05.2022.

Як вбачається з вказаного рішення, інфляційні втрати і три проценти річних були стягнуті за період із моменту прострочення оплати рахунків-фактур і коригуючих рахунків-фактур і до 15.06.2021, однак заборгованість за період купівлі-продажу небалансів електричної енергії з 01.10.2020 по 31.05.2021 не була повністю сплачена відповідачем у строк до 15.06.2021.

Відтак, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати і три проценти річних, починаючи з 16.06.2021, до дати фактичної сплати заборгованості за рахунками-фактурами і коригуючими рахунками за період купівлі-продажу електричної енергії з 01.10.2020 по 31.05.2021, а саме: за першу декаду жовтня 2020 року: № 289 від 16.10.2020 на суму 4 252 062,40 грн з ПДВ; № 940 від 16.10.2020 на суму 1 839 193,55 грн з ПДВ; № 886 від 16.10.2020 на суму 2 777 637,59 грн з ПДВ; № 208 від 16.10.2020 на суму 1 458 025,57 грн з ПДВ; за другу декаду жовтня 2020 року: № 923 від 25.10.2020 на суму 189 954,53 грн з ПДВ; № 568 від 25.10.2020 на суму 8 218 361,08 грн з ПДВ; № 535 від 25.10.2020 на суму 612 806,84 грн з ПДВ; за третю декаду жовтня 2020 року: № 257 від 06.11.2020 на суму 2 702 413,51 грн з ПДВ; № 581 від 06.11.2020 на суму 1 276 985,08 грн з ПДВ; № 561 від 06.11.2020 на суму 3 740 967,59 грн з ПДВ; за листопад 2020 року: № 489 від 16.11.2020 на суму 1 324 773,02 грн з ПДВ; № 572 від 04.12.2020 на суму 427 355,89 грн з ПДВ; № 801 від 04.12.2020 на суму 3 039 083,44 грн з ПДВ; № 721 від 04.12.2020 на суму 190 563,50 грн з ПДВ; за грудень 2020 року: № 264 від 17.12.2020 на суму 229 449,23 грн з ПДВ; № 718 від 24.12.2020 на суму 5 434 847,20 грн з ПДВ; № 173 від 05.01.2021 на суму 1 271 698,01 грн з ПДВ; № 117 від 05.01.2021 на суму 2 323 730,86 грн з ПДВ; № 430 від 05.01.2021 на суму 2 344 626,00 грн з ПДВ; за першу декаду січня 2021 року: № 271 від 14.01.2021 на суму 4 727 808,12 грн з ПДВ; № 580 від 14.01.2021 на суму 9 281 495,11 грн з ПДВ; № 887 від 14.01.2021 на суму 1 873 097,94 грн з ПДВ; № 116 від 14.01.2021 на суму 2 014 387,68 грн з ПДВ; № 420 від 14.01.2021 на суму 7 310 382,12 грн з ПДВ; № 727 від 14.01.2021 на суму 5 716 760,74 грн з ПДВ; № 032 від 14.01.2021 на суму 1 551 295,00 грн з ПДВ; за другу декаду січня 2021 року: № 200 від 26.01.2021 на суму 755 646,77 грн з ПДВ; № 511 від 26.01.2021 на суму 1 422 816,22 грн з ПДВ; № 823 від 26.01.2021 на суму 745 397,29 грн з ПДВ; за третю декаду січня 2021 року: № 590 від 04.02.2021 на суму 2 262 611,26 грн з ПДВ; № 899 від 04.02.2021 на суму 5 774 600,54 грн з ПДВ; № 525 від 04.02.2021 на суму 7 398 421,82 грн з ПДВ; № 837 від 04.02.2021 на суму 11 614 517,14 грн з ПДВ; № 150 від 04.02.2021 на суму 4 818 103,61 грн з ПДВ; за лютий 2021 року: № 551 від 04.03.2021 на суму 3 082 231,20 грн з ПДВ; № 852 від 04.03.2021 на суму 6 416 331,50 грн з ПДВ; № 155 від 04.03.2021 на суму 546 722,69 грн з ПДВ; № 460 від 04.03.2021 на суму 4 285 956,97 грн з ПДВ; № 765 від 04.03.2021 на суму 9 307 809,64 грн з ПДВ; № 070 від 04.03.2021 на суму 4 698 470,42 грн з ПДВ; № 375 від 04.03.2021 на суму 1 359 249,42 грн з ПДВ; за березень 2021 року: № 474 від 17.03.2021 на суму 726 963,32 грн з ПДВ; № 761 від 26.03.2021 на суму 3 429 466,79 грн з ПДВ; № 359 від 26.03.2021 на суму 763 530,10 грн з ПДВ; № 657 від 26.03.2021 на суму 2 033 696,17 грн з ПДВ; № 571 від 07.04.2021 на суму 1 551 793,48 грн з ПДВ; № 872 від 07.04.2021 на суму 678 426,95 грн з ПДВ; № 080 від 07.04.2021 на суму 1 704 745,01 грн з ПДВ; № 973 від 07.04.2021 на суму 66 196,02 грн з ПДВ; № 271 від 07.04.2021 на суму 901 187,08 грн з ПДВ; за квітень 2021 року: № 733 від 16.04.2021 на суму 605 031,92 грн з ПДВ; № 426 від 27.04.2021 на суму 3 387 957,58 грн з ПДВ; № 719 від 27.04.2021 на суму 3 193 852,00 грн з ПДВ; № 597 від 27.04.2021 на суму 2 945 521,85 грн з ПДВ; № 258 від 07.05.2021 на суму 1 012 262,29 грн з ПДВ; № 450 від 07.05.2021 на суму 1 466 991,74 грн з ПДВ; за травень 2021 року: № 239 від 17.05.2021 на суму 759 203,81 грн з ПДВ; № 515 від 17.05.2021 на суму 137 492,56 грн з ПДВ; № 789 від 17.05.2021 на суму 419 713,49 грн з ПДВ; № 065 від 17.05.2021 на суму 727 921,61 грн з ПДВ; № 341 від 17.05.2021 на суму 1 490 749,94 грн з ПДВ; № 802 від 28.05.2021 на суму 1 572 538,46 грн з ПДВ; № 347 від 28.05.2021 на суму 452 965,24 грн з ПДВ; № 892 від 28.05.2021 на суму 1 981 960,31 грн з ПДВ; № 433 від 28.05.2021 на суму 11 705,58 грн з ПДВ; № 704 від 28.05.2021 на суму 333 617,68 грн з ПДВ; № 255 від 07.06.2021 на суму 1 593 116,34 грн з ПДВ; № 527 від 07.06.2021 на суму 588 843,43 грн з ПДВ; № 416 від 07.06.2021 на суму 335 128,42 грн з ПДВ; № 686 від 07.06.2021 на суму 1 549 929,05 грн з ПДВ; № 957 від 07.06.2021 на суму 1 678 683,62 грн з ПДВ.

ІІ. Заборгованість за несвоєчасну оплату небалансів за Договором про врегулювання небалансів за період з 21.11.2022 по 10.04.2024 була предметом розгляду у справі № 910/18572/23.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.07.2024 у справі № 910/18572/23 провадження у справі № 910/18572/23 в частині позовних вимог позивача до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 492 797 702,04 грн закрито, позов задоволено і стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 224 417 983,21 грн, інфляційні втрати в розмірі 2 816 686,18 грн, три проценти річних у розмірі 3 422 333,75 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 939 400,00 грн.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2024 у справі № 910/18572/23 апеляційну скаргу відповідача задоволено частково, рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2024 у справі № 910/18572/23 змінено в частині вирішення питання про розподіл між сторонами судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору, та викладено резолютивну частину судового рішення в новій редакції.

Постановою Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 910/18572/23 касаційне провадження за касаційною скаргою НЕК "Укренерго" з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, закрито; касаційну скаргу НЕК "Укренерго" з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, задоволено частково; рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2024 у справі № 910/18572/23 в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 2 816 686,18 грн скасовано; справу № 910/18572/23 в частині вирішення питання про стягнення інфляційних втрат та розподіл судового збору направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва; в іншій оскаржуваній частині (про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості в сумі 492 797 702,04 грн, стягнення заборгованості в розмірі 224 417 983,21 грн, трьох процентів річних у розмірі 3 422 333,75 грн) рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2024 у справі № 910/18572/23 залишено без змін.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.03.2025 у справі № 910/18572/23, ухваленим за результатами нового розгляду, позов задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача інфляційні втрати в розмірі 2 813 506,06 грн; в іншій частині позову відмовлено.

Таким чином, рахунки-фактури і коригуючі рахунки, за якими відбувалося стягнення заборгованості за період з 21.11.2022 по 10.04.2024 у справі № 910/18572/23, можна розділити на три групи: приєднані до позовної заяви у справі № 910/18572/23; приєднані до заяви щодо збільшення розміру позовних вимог від 07.02.2024 у справі № 910/18572/23; приєднані до заяви щодо збільшення розміру позовних вимог від 17.06.2024 y справі № 910/18572/23.

Із вказаних рішень вбачається, що розрахунок інфляційних втрат і трьох процентів річних за рахунками-фактурами і коригуючими рахунками-фактурами, які були приєднані до позовної заяви у справі № 910/18572/23, був зроблений станом на 20.11.2023.

Позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати і три проценти річних за період з 21.11.2023 до дати фактичної сплати заборгованості за приєднаними до позовної заяви у справі № 910/18572/23 рахунками-фактурами і коригуючими рахунками: № 204 від 06.12.2022 на суму 10 134 252,06 грн з ПДВ; № 55 від 26.12.2022 на суму 10 415 232,19 грн з ПДВ; № 188 від 26.01.2023 на суму 791 525,83 грн з ПДВ; № 187 від 06.02.2023 на суму 33 239 654,30 грн з ПДВ; № 319 від 26.06.2023 на суму 8 199 579,88 грн з ПДВ.

Позивач також просить стягнути з відповідача інфляційні втрати і три проценти річних за період з 06.02.2024 до дати фактичної сплати заборгованості за приєднаними до заяви про збільшення розміру позовних вимог від 08.04.2024 у справі № 910/18572/23 рахунками-фактурами і коригуючими рахунками: № 365 від 26.12.2023 на суму 7 524 350,28 грн з ПДВ; № 604 від 01.12.2023 на суму 77 849 917,19 грн з ПДВ; № 370 від 21.12.2023 на суму 160 479 978,37 грн з ПДВ; № 607 від 08.01.2024 на суму 150 384 787,55 грн з ПДВ; № 618 від 18.01.2024 на суму 173 320 151,95 грн з ПДВ.

Також позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати і три проценти річних за період з 31.05.2024 до дати фактичної сплати заборгованості за приєднаними до позовної заяви рахунками-фактурами і коригуючими рахунками: № 42 від 06.02.2024 на суму 9 642 513,31 грн з ПДВ; № 0388 від 15.02.2024 на суму 40 158 362,50 грн з ПДВ; № 391 від 06.03.2024 на суму 1 383 431,88 грн з ПДВ; № 164 від 16.04.2024 на суму 13 528 398,71 грн з ПДВ; № 387 від 01.03.2024 на суму 20 163 549,25 грн з ПДВ.

ІІІ. Заборгованість за несвоєчасну оплату небалансів за Договором про врегулювання небалансів за період з 01.10.2023 по 30.06.2024 була предметом розгляду у справі № 910/14374/24.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.03.2025 у справі № 910/14374/24 позов задоволено частково; стягнуто з НЕК "Укренерго" на користь ТОВ "Д.Трейдінг" 676 665 704,43 грн основного боргу, 1 059 800,00 грн судового збору; провадження у справі в частині стягнення 2 068 196,48 грн основного боргу закрито.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2025 у справі № 910/14374/24 апеляційну скаргу НЕК "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2025 у справі № 910/14374/24 задоволено частково; рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2025 у справі № 910/14374/24 скасовано частково в частині судового збору, в цій частині ухвалено нове рішення, яким стягнуто з НЕК "Укренерго" на користь ТОВ "Д. Трейдінг" 1 056 570,64 грн судового збору; в іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2025 у справі № 910/14374/24 залишено без змін.

Із вказаних рішень судів вбачається, що в процесі розгляду справи № 910/14374/24 позивач 22.01.2025 подав до суду заяву про зміну предмета позову, в якій виклав прохальну частину позовної заяви в новій редакції, зокрема, просив стягнути з відповідача на свою користь 678 733 903,91 грн основної заборгованості за Договором.

Таким чином, предметом розгляду у справі № 910/14374/24 була лише основна сума заборгованості, а питання стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат не розглядалось.

Основна сума заборгованості у справі № 910/14374/24 сформувалась за період купівлі-продажу небалансів електричної енергії з 01.10.2023 по 30.06.2024.

Відтак, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати і три проценти річних, починаючи з дати спливу строку на оплату, до дати фактичної сплати заборгованості за рахунками-фактурами і коригуючими рахунками за період купівлі-продажу електричної енергії з 01.10.2023 по 30.06.2024, а саме: № 384 від 06.06.2024 на суму 66 993 308,00 грн з ПДВ; № 144 від 26.06.2024 на суму 23 606 443,78 грн з ПДВ; № 661 від 31.07.2024 на суму 132 444 285,86 грн з ПДВ; № 667 від 31.07.2024 на суму 315 539 357,98 грн з ПДВ; № 208 від 31.07.2024 на суму 224 542 340,34 грн з ПДВ; № 437 від 31.07.2024 на суму 9 741 802,87 грн з ПДВ.

Звертаючись до суду з даним позовом, з огляду на несвоєчасність здійснених відповідачем розрахунків за Договором, що підтверджено рішеннями судів, що набрали законної сили, у справах № 910/11055/21, № 910/18572/23 і № 910/14374/24, позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача 81 570 418,98 грн інфляційних втрат та 18 842 515,49 грн трьох процентів річних.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував, що може сплачувати позивачу вартість балансуючої електричної енергії виключно з поточного рахунка із спеціальним режимом використання відповідно до Правил ринку та за наявності коштів, що надійшли від учасників балансуючого ринку, на такому рахунку; відповідач зазначав, що не користується коштами, які надходять на рахунок зі спеціальним режимом використання, відтак відсутні підстави для стягнення з останнього інфляційних втрат та 3 % річних, та, на його думку, неможливо перевірити, що здійснений розрахунок зроблено позивачем із заокругленням до десяткового числа після коми, оскільки долучена до позовної заяви таблиця не містить даних щодо сукупного індексу інфляції та періоду, за який проводиться нарахування інфляційних втрат.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та ст. 173 Господарського кодексу України (який був чинний до 28.08.2025) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно із частиною першою статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом, Господарський суд міста Києва розглянув справи про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за несвоєчасну оплату небалансів за Договором про врегулювання небалансів, зокрема, за періоди купівлі-продажу небалансів електричної енергії:

1. з 01.10.2020 по 31.05.2021 у справі № 910/11055/21;

2. з 21.11.2022 по 10.04.2024 у справі № 910/18572/23;

3. з 01.10.2023 по 30.06.2024 у справі № 910/14374/24.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положенням частини першої статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.06.2024 у справі № 910/3646/23 виснується "…що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі, не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.".

Відтак, обставини, встановлені в рішеннях судів у справах № 910/11055/21, № 910/18572/23 та № 910/14374/24, не підлягають повторному доказуванню.

Перевіряючи доводи скаржника щодо неправильно здійсненого позивачем розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат, зокрема нездійснення заокруглення сукупного індексу інфляції до десяткового числа після коми та неправильно зазначеної позивачем дати оплати, а також щодо неврахування позивачем при здійсненні розрахунку правових висновків Верховного Суду, та неперевірки такого розрахунку судом першої інстанції, колегія суддів встановила таке.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому проценти річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України.

Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (ст. 1 Закону).

Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті. Водночас ч. 2 ст. 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" Кабінет Міністрів України постановою № 1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (п. 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України № 265 від 27.07.2007. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування ст. 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абз. 5 п. 4 Порядку).

Статтею 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення, і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику "дефляція", то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі № 915/880/18, від 26.09.2019 у справі № 912/48/19, від 18.09.2019 у справі № 908/1379/17).

Встановлення компетентним органом (Кабінетом Міністрів України) механізму перемножування індексів інфляції за певний період для обрахування інфляційних збитків означає, що "вартість грошей з індексом інфляції за попередній період" є визначальною при індексації грошової суми за кожний наступний період. У математиці це називається послідовність, утворена за певною закономірністю.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду в постанові від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 роз`яснила, що при зменшенні суми боргу у конкретному місяці "А" на певну суму (до прикладу 100 грн), до уваги приймається сума боргу на початок розрахункового періоду "Х", помножена на індекс інфляції у цьому місяці (до прикладу "і-1"), і від зазначеного добутку необхідно віднімати суму погашення (100 грн.) Отже, у математичному викладі це можна відобразити такою формулою:

"Х" * "і-1" - 100 грн = "ЗБ",

де "Х" залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці).

А за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку, якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100 %.

Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості, від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.

У постанові від 23.09.2021 у справі № 924/2/21 Верховний Суд, перевіряючи правильність нарахування сукупного індексу інфляції відповідно до ст. 625 ЦК України, не погодився з правильністю визначення судами попередніх інстанцій величини приросту індексу споживчих цін (сукупного індексу інфляції) та зазначив, що такий індекс має заокруглюватися до десяткового числа після коми. Так, Верховний Суд, зокрема, зауважив, що за період з червня по жовтень 2019 року сукупний індекс інфляції складає 100 %, а не 99,99 % (як визначено в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції), а за період із травня по жовтень 2020 року при заокруглюванні до десяткового числа після коми сукупний індекс інфляції має визначатись як 101,2 %, а не 101,19 %, оскільки саме так визначаються місячні та річні індекси споживчих цін Державним комітетом статистики України.

Аналогічний висновок щодо правильності визначення величини приросту індексу споживчих цін, який має заокруглюватися до десяткового числа після коми, викладено у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, постановах Верховного Суду від 03.04.2024 у справі № 910/4170/23, від 17.01.2024 у справі № 910/18308/21.

Дослідивши долучені до матеріалів справи ТОВ "Д.Трейдінг" розрахунки 3 % річних та інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції встановив, що такі містять як узагальнену інформацію щодо нарахувань, так і деталізовану, зокрема і періоди прострочення, за які позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат, а також сукупні індекси інфляції, які застосовані позивачем при здійсненні розрахунку, заокруглені до десяткового числа після коми.

У зв`язку із цим доводи скаржника в цій частині відхиляються колегією суддів за неспроможністю.

З огляду на вимоги ч. 1 та 2 ст. 2, ч. 5 ст. 236 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до викладеної вище методики Верховного Суду із заокругленням сукупних індексів інфляції до десятих, нарахованих на суми боргу, перевіривши правильність визначення позивачем періодів із врахуванням здійснених відповідачем оплат, встановив, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають інфляційне збільшення в розмірі 81 570 418,98 грн та 3 % річних у розмірі 18 842 515,49 грн.

Відтак, здійснений судом першої інстанції розрахунок є арифметично правильним та здійснений у відповідності з приписами чинного законодавства.

Дослідивши контррозрахунок відповідача, апеляційний господарський суд погоджується з обґрунтованими висновками суду першої інстанції, що такий здійснено неправильно, оскільки він як включає нарахування по рахунку № 87, за яким позивач не заявляв вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат (що вбачається з розрахунків позивача), так і в частині нарахування інфляційних втрат виконаний із використанням сукупних індексів інфляції із заокругленням до сотого значення після коми, що не відповідає висновкам Верховного Суду у постановах від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 та від 23.09.2021 у справі № 924/2/21.

Отже, доводи скаржника щодо помилковості розрахунків позивача 3 % річних та інфляційних втрат, неперевірки таких розрахунків судом першої інстанції, а також помилкового неврахування контррозрахунку відповідача не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з обґрунтованими висновками місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог.

Щодо доводів НЕК "Укренерго" про наявність підстав для відстрочення виконання рішення у справі № 910/8513/25, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає таке.

Згідно зі ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Наводячи мотиви для скасування оскаржуваного рішення в частині відмови у відстроченні виконання рішення, скаржник, зокрема, наголошує, що судом першої інстанції не досліджені обставини, які свідчать про наявність виняткових обставин, які сторони не могли передбачити, укладаючи договір про врегулювання небалансів електричної енергії від 07.05.2019 № 0065-01024, зокрема масовані обстріли об`єктів енергетичної інфраструктури.

Апеляційний господарський суд зауважує, що ГПК України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, проте суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, на власний розсуд, і визначальним фактором при наданні відстрочки є винятковість цих обставин та їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення.

У будь-якому разі питання про відстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися з урахуванням балансу інтересів сторін, слугувати досягненню мети виконання судового рішення з максимальним дотриманням співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи і заперечення як позивача, так і відповідача.

Суд апеляційної інстанції враховує, що Конституційний Суд України у рішенні від 26.06.2013 № 5-пр/2013 вказав, що підставою для застосування відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є наявність обставин, які ускладнюють або роблять неможливим застосування загального порядку примусового виконання рішень. Розстрочка або відстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Судова колегія зазначає, що при вирішенні питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи наявна загроза банкрутства (неплатоспроможності), відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Поряд із цим, відстрочення виконання рішення є правом суду, яке реалізується у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.

Відстрочення виконання судового рішення не повинно сприяти ухиленню від його виконання та впливати на фінансовий стан позивача. Відстрочення виконання судового рішення є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку після оцінки обставин справи, наведених учасниками справи, наданих ними обґрунтувань та дослідження доказів.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, дійшов правильного висновку, що заявником не надано суду доказів існування обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, що в силу приписів ст. 331 ГПК України є підставою для надання відстрочки виконання судового рішення.

Суд апеляційної інстанції також зауважує, що зазначаючи про відстрочення виконання рішення суду, НЕК "Укренерго" не надала доказів, які би свідчили, що після сплину строку, на який відповідач просив відстрочити виконання рішення суду, у Компанії з`явиться можливість виконати рішення суду у даній справі.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (пункт 43 рішення у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004).

У рішенні від 17.05.2005 року у справі "Чіжов проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії виконання рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини: державний орган або інша юридична особа не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. У такому випадку не можна прийняти аргумент Уряду, що визначає таку відсутність як виняткові обставини (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Півень проти України" від 29.06.2004). Європейський суд з прав людини повторює, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Савітський проти України", № 38773/05 від 26.07.2012).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання названий Суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а, отже, сама можливість надання відстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не припустився порушення норм матеріального чи процесуального права та балансу інтересів сторін, що могло б слугувати підставою для скасування оскаржуваного рішення суду в частині відмови НЕК "Укренерго" у відстроченні виконання рішення у справі № 910/8513/25 на один рік з дня прийняття відповідного рішення.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, § 54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що в даній справі надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судові витрати

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2025 у справі № 910/8513/25 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

5. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строк, передбачені ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 08.04.2026.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді О.О. Євсіков

І.П. Ходаківська