УХВАЛА

06 квітня 2026 року

м. Київ

cправа № 905/806/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бакуліна С.В. головуючий (доповідач), Кібенко О.Р., Студенець В.І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги фізичної особи - підприємця Шоленінової Ірини Євгенівни

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.03.2026 (головуючий суддя - Гетьман Р.А., судді: Россолов В.В., Склярук О.І.) та рішення Господарського суду Донецької області від 17.10.2025 (Фурсова С.М.)

у справі №905/806/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Краматорськтеплоенерго"

до фізичної особи - підприємця Шоленінової Ірини Євгенівни

про стягнення 131 724,50 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Краматорськтеплоенерго" (далі також - ТОВ "Краматорськтеплоенерго") звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до фізичної особи - підприємця Шоленінової Ірини Євгенівни (далі також - ФОП Шоленінова І.Є.) про стягнення 129 583,35 грн заборгованості за поставлену теплову енергію, 2 129,34 грн заборгованості з плати за абонентське обслуговування.

Господарський суд Донецької області рішенням від 17.10.2025 позовні вимоги ТОВ "Краматорськтеплоенерго" до ФОП Шоленінової І.Є. про стягнення 131 724,50 грн, з яких: 129 583,35 грн заборгованість за поставлену теплову енергію, 2 129,34 грн заборгованість з плати за абонентське обслуговування задовольнив частково. Стягнув з ФОП Шоленінової І.Є. на користь ТОВ "Краматорськтеплоенерго" 129 583,35 грн заборгованості за поставлену теплову енергію, 1 779,76 грн заборгованості з плати за абонентське обслуговування, а також 2 415,75 грн судового збору. В частині стягнення 349,58 грн заборгованості з плати за абонентське обслуговування відмовив.

Східний апеляційний господарський суд постановою від 16.03.2026 рішення Господарського суду Донецької області від 17.10.2025 у справі №905/806/25 скасував в частині стягнення 5 000 грн заборгованості за поставлену теплову енергію. В цій частині прийняв нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовив. Здійснив новий розподіл судових витрат. Стягнув з ФОП Шоленінової І.Є. на користь ТОВ "Краматорськтеплоенерго" 2 324,05 грн судового збору. В решті рішення Господарського суду Донецької області від 17.10.2025 у справі №905/806/25 залишив без змін. Стягнув з ТОВ "Краматорськтеплоенерго" на користь ФОП Шоленінової І.Є. витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 138,08 грн.

ФОП Шоленінова І.Є. звернулася 25.03.2026 через підсистему "Електронний суд" до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.03.2026 та рішення Господарського суду Донецької області від 17.10.2025 у справі №905/806/25.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2026 для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: Бакуліна С.В. головуючий, Кібенко О.Р., Студенець В.І.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Частиною другою статті 6 та частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За приписами пункту 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 ГПК для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина сьома статті 12 ГПК визначає, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій справі є стягнення грошових коштів на загальну суму 131 724,50 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на момент подання позову до суду (302 800 грн), а тому у розумінні ГПК справа №905/806/25 є малозначною.

Колегія суддів звертає увагу скаржниці, що у пункті 2 частини третьої статті 287 ГПК унормовано випадки, за умови доведення скаржником наявності яких посиланням на відповідні обставини, судове рішення у малозначній справі може бути предметом касаційного оскарження.

Підставою касаційного оскарження скаржниця зазначає те, що судами попередніх інстанцій при прийняті оскаржуваних рішень з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

При цьому скаржниця не зазначає жодних обґрунтувань, що підпадають під дію підпунктів "а" - "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК, оскільки доводи, викладені у касаційній скарзі, зводяться лише до незгоди із судовими рішеннями.

Так у пункті 2 частини третьої статті 287 ГПК унормовано, що касаційному оскарженню підлягають рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову до п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише коли скаржником буде доведено наявність передбаченого/передбачених у цій нормі випадку/випадків, що залежить виключно від обставин конкретної справи, значення кожної з них для формування єдиної правозастосовчої практики та за умови належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку буде порушено принцип "правової визначеності".

Використання оціночних чинників, як-то: "винятковість значення справи для скаржника", "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи", тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

При цьому незгода із рішенням суду апеляційної інстанції не свідчить автоматично про неправильність застосування або порушення норм матеріального/процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача/відповідача є звичайним передбачуваним процесом.

Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" (заява №24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу. Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" [рішення від 28 травня 1985 року у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (пункт 57)].

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява №21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

За змістом статті 7 ГПК правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Відповідно до частини першої статті 46 цього Кодексу сторони користуються рівними процесуальними правами.

На підставі наведеного надання стороні будь-яких переваг, зважаючи на сферу її діяльності, правовий статус, предмет спірних відносин, призведе до порушення однієї з основних засад господарського судочинства - рівності учасників судового процесу перед законом і судом.

З огляду на відсутність будь-якого обґрунтування обставин, передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК, Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ФОП Шоленінової І.Є. на постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.03.2026 та рішення Господарського суду Донецької області від 17.10.2025 у справі №905/806/25 на підставі пункту 1 частини першої статті 293 ГПК, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 12, 163, 234, 235, 287, 293 ГПК, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи - підприємця Шоленінової Ірини Євгенівни на постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.03.2026 та рішення Господарського суду Донецької області від 17.10.2025 у справі №905/806/25.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий С. В. Бакуліна

Судді О. Р. Кібенко

В. І. Студенець