ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2026 року м.Дніпро Справа № 912/387/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Іванова О.Г., Чередка А.Є.

секретар судового засідання Жолудєв А.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "СІТІ ГОЛД" на ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 11.11.2025

у справі № 912/387/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВОКЕРАМ-22"

до Державного підприємства "Дослідне господарство "Ставидлянське" Інституту сільського господарства степу Національної академії аграрних наук України"

про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВОКЕРАМ-22" до Державного підприємства "Дослідне господарство "Ставидлянське" Інституту сільського господарства степу Національної академії аграрних наук України" про стягнення 505 200,00 грн, з покладенням на відповідача судового збору.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 08.05.2025 позов задоволено.

29.10.2025 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "СІТІ ГОЛД" надійшла заява про заміну сторони виконавчого провадження, а саме: винести ухвалу про заміну стягувача у виконавчому документі - наказі Господарського суду Кіровоградської області від 11.06.2025 по справі, зазначивши стягувачем Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "СІТІ ГОЛД", , вул. Антоновича, буд. 162, м. Київ, 03150).

Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 11.11.2025 у справі №912/387/25 в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "СІТІ ГОЛД" від 29.10.2025 про заміну сторони у виконавчому документі у справі № 912/387/25 - відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "СІТІ ГОЛД" подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 11.11.2025 у справі № 912/387/25.

Постановити нову ухвалу про задоволення заяви ТОВ «ФК «Сіті Голд», якою замінити стягувача у виконавчому документі - наказі Господарського суду Кіровоградської області (справа № 912/387/25) від 11 червня 2025 року, зазначивши стягувачем Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ ГОЛД», , адреса: 03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 162.

В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що ухвала суду першої інстанції прийнята за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, при неправильному застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- станом на сьогодні право вимоги за Договором факторингу відбулося. Суд першої інстанції вказаним обставинам належної оцінки не надав та дійшов помилкового висновку, що для того, щоб відбувся перехід права власності повинні бути дотримані інші вимоги укладеного між сторонами Договору, зокрема, такі як передача оригіналів документів, що підтверджують наявність боргу. При цьому, господарський суд Кіровоградської області помилково вирішив, що передача оригіналів документів є не підтвердженням (обов`язком попереднього Стягувача), а підставою виникнення факту переходу права вимоги;

- судом залишено поза увагою, що Положення Договору стосовно переходу права вимоги, а саме п. 1.9. Договору факторингу (з відповідними змінами), згідно з яким «Право грошової вимоги переходить з моменту оплати на розрахунковий рахунок Клієнта першого платежу, визначеного п. 2.2. даного Договору, а саме грошових коштів у розмірі 110 916,70 (сто десять тисяч дев`ятсот шістнадцять грн 70 коп) гривень, після чого Фактор стає новим кредитором по відношенню до Боржника стосовно його Боргу. Разом з правом грошової вимоги Фактору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.» є чинним та цілком відповідає волевиявленню сторін, які є вільними у здійсненні свого волевиявлення при укладенні договору та відповідних змін. Вказане положення укладеного між Сторонами договору є чинним, та ніким не оспорюється;

- суд не врахував, що із запереченнями щодо задоволення заяви ТОВ «ФК СІТІ ГОЛД» не зверталося, як і не звертався з відповідними запереченнями і сам боржник - Державне підприємство Дослідне господарство «Ставидлянське» інституту сільського господарства степу Національної академії аграрних наук України».

Процесуальний хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах Центрального апеляційного господарського суду.

Хронологія надходження інших процесуальних документів до суду.

Учасники справи своїм правом на подання відзиву не скористалися.

За приписами ч. 3 ст. 263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні 01.04.2026 брав участь представник відповідача. Інші учасники справи, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, уповноважених представників не направили, про причини неявки суд не проінформували.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях від 28.10.1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені ГПК України, а й рішення ЄСПЛ, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя навіть в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).

Тобто сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).

Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Так, апеляційне провадження здійснюється на підставі поданої ТОВ «ФК "СІТІ ГОЛД" апеляційної скарги, в межах її доводів та вимог, що відповідає приписам ч. 1 ст. 269 ГПК України.

Жодних доповнень до апеляційної скарги протягом визначеного ГПК України процесуального строку не подавалося.

Враховуючи положення ст. 7, 13, 14, 42-46 ГПК України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, та несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, з огляду на те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, приймаючи до уваги необхідність дотримання розумних строків провадження, зважаючи на обставини сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та викладення її в поданих процесуальних документах, а також в забезпеченні участі в судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції, і цими правами вони розпоряджаються на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без представників позивача та апелянта.

Судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та диспозитивності.

Апеляційний господарський суд, заслухавши присутнього представника відповідача, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 18.07.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю "НОВОКЕРАМ-22" (Первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "СІТІ ГОЛД" (Новий кредитор) укладено Договір про надання послуг з факторингу №18/07.25-8 (далі - Договір) (а.с. 131-133).

Відповідно до п. 1.1. Договору Фактор зобов`язується передати грошові кошти в сумі 204 504,96 грн в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові своє право грошової вимоги до Державного підприємства "Дослідне господарство "Ставидлянське" Інституту сільського господарства степу Національної академії аграрних наук України", (надалі іменується "Боржник") щодо Боргу:

- в розмірі - 511 262, 40 грн (заборгованість у розмірі 505 200,00 грн та 6 062,40 грн судового збору), що виник та існує на підставі Договору оренди сільськогосподарської техніки №22/05-24/1 від 24.05.2022 між ТОВ "Юніка Трейд" та Боржником, Договору відступлення прав вимоги № 15-02/2024-2 від 15.02.2024 між ТОВ "Юніка Трейд" та ТОВ "НОВОКЕРАМ-22" та Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 08.05.2025 в справі № 912/387/25.

Загальна сума відступленої грошової вимоги становить - 511 262,40 грн.

Фактор займає місце Клієнта (як Кредитора) в зобов`язаннях, що виникли із вищезазначених Договорів відносно усіх прав Клієнта, у тому числі права одержання від Боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі з моменту виконання п. 1.9. даного Договору (п. 1.6. Договору).

Право грошової вимоги передається в розмірі заборгованості Боржника перед Клієнтом (п. 1.7. Договору).

Для підтвердження наявності та дійсності права грошової вимоги, що відступається, Клієнт передає Фактору на підставі Акта приймання-передачі, який підписується Сторонами та скріплюється печатками Сторін та є Додатком 3 до Договору, документацію в наступному порядку (п. 1.8. Договору):

1.8.1 в момент підписання цього Договору Клієнт передає копії документів (Додаток 1), які засвідчують права вимоги, що передаються на підставі цього Договору;

1.8.2. в день повної оплати Фактором на розрахунковий рахунок Клієнта коштів, визначених п. 2.2. даного Договору, Клієнт передає оригінали документів, які засвідчують права вимоги, що передаються на підставі цього Договору (Додаток 3).

Право грошової вимоги переходить до Фактора з моменту повної оплати Фактором на розрахунковий рахунок Клієнта коштів, визначених п. 2.2. даного Договору, після чого Фактор стає новим кредитором по відношенню до Боржника стосовно його Боргу. Разом з правом грошової вимоги Фактору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (п. 1.9 Договору).

З дати відступлення прав вимоги Фактор стає виключним та єдиним кредитором за вимогами, визначеними в п. 1.1 Договору. Право вимоги переходить до Фактора в повному обсязі, безвідклично та без можливості зворотнього відступлення (без регресу) (п. 1.10 Договору).

Згідно з п. 2.1 Договору Клієнт відступає та передає Факторові право грошової вимоги в сумі 511 262,40 грн.

Відповідно до п. 2.2. Фактор сплачує Клієнтові грошові кошти у розмірі 204 504,96 грн, у наступному порядку:

- до 25.07.2025 - 102 252,48 грн;

- до 15.09.2025 - 102 252,48 грн шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Клієнта за зазначеними реквізитами.

Згідно з п. 2.3. Договору розрахунок між сторонами вважається здійсненим в момент зарахування на рахунок клієнта всієї грошової суми, що передбачена в п. 2.2. цього Договору.

Фактор зобов`язується сплатити Клієнтові кошти в передбачений цим Договором строк (п. 3.3.1 Договору).

Клієнт зобов`язується відступити Факторові право грошової вимоги згідно з умовами цього Договору (п. 3.4.1. Договору).

Договір підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками.

29.08.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю "НОВОКЕРАМ-22" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "СІТІ ГОЛД" укладено Додаткову угоду 1 до Договору про надання послуг з факторингу №18/07.25-8 від 18.07.2025 (далі - Додаткова угода) (а.с. 145).

За умовами п. 1 додаткової угоди внесено зміни до п. 1.9. Договору та викладено його в наступній редакції:

"1.9. Право грошової вимоги переходить з моменту оплати на розрахунковий рахунок Клієнта першого платежу, визначеного п. 2.2. даного Договору, а саме грошових коштів у розмірі 102 252,48 грн, після чого Фактор стає новим кредитором по відношенню до Боржника стосовно його Боргу. Разом з правом грошової вимоги Фактору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав".

Відповідно до п. 4 Додаткової угоди інші умови Договору залишаються незмінними та сторони підтверджують по них свої зобов`язання.

Згідно з п. 7 Додаткова угода становить невід`ємну частину Договору про надання послуг з факторингу № 18/07.25-8 від 18.07.2025.

Додаткову угоду підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками.

На виконання умов договору факторингу Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "СІТІ ГОЛД" перерахувало Товариству з обмеженою відповідальністю "НОВОКЕРАМ-22" 102 252,48 грн, згідно з платіжною інструкцією №1506 від 23.07.2025 (а. с. 147).

09.10.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю "НОВОКЕРАМ-22" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕКОВУД МЕЙН" укладено Договір відступлення права вимоги №09-10/8 (далі - Договір) (а.с. 128).

Відповідно до п. 1.1. Договору первісний кредитор передає (відступає) право вимоги, а Новий кредитор приймає (набуває) право вимоги належне Первісному кредиторові, що вказане у п. 1.2., 1.3. Договору.

Згідно з п. 1.2. Договору під правом вимоги у цьому Договорі Сторони розуміють обсяг майнових прав (прав вимоги) Первісного кредитора у грошових зобов`язаннях, які виникли та існують на дату укладення цього Договору на підставі:

- Договору про надання послуг з факторингу № 18/07.25-8 від 18.07.2025, укладеного між ТОВ "НОВОКЕРАМ-22", та ТОВ "СІТІ ГОЛД", (далі за текстом - "Боржник");

Право вимоги належить Первісному кредитору на підставі вищевказаного Договору про надання послуг з факторингу, укладеного між ТОВ "НОВОКЕРАМ-22", та ТОВ "СІТІ ГОЛД", .

У п. 1.3. Договору зазначено, що розмір права вимоги, яке відступається становить 102 252,48 грн.

Первісний кредитор гарантує дійсність і повноту переданого Новому кредитору права вимоги, а також, що право вимоги не передане (не відступлене, іншим чином не відчужене) повністю або в частині жодній третій особі та не обтяжене правами жодних третіх осіб (п. 1.4. Договору).

Плата за відступлення права вимоги, що вказане у п. 1.2., 1.3. даного договору становить 102 252,48 грн. Новий кредитор зобов`язується протягом 15 (п`ятнадцяти) днів після укладення цього Договору сплатити Первісному кредитору 102 252,48 грн. грн шляхом безготівкового перерахування грошової суми на рахунок Первісного кредитора (п. 2.1, 2,2. Договору).

Договір підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками.

На виконання умов договору відступлення права вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "СІТІ ГОЛД" перерахувало Товариству з обмеженою відповідальністю "ЕКОВУД МЕЙН" 102 252,48 грн, згідно з платіжною інструкцією №1638 від 21.10.2025 (а. с. 148).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що заявником не доведено належними та допустимими доказами перехід права вимоги від Товариством з обмеженою відповідальністю "НОВОКЕРАМ-22" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "СІТІ ГОЛД" відповідно до Договору про надання послуг з факторингу №18/07.25-8 від 18.07.2025, а у Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВОКЕРАМ-22" не виникло право вимоги за Договором про надання послуг з факторингу №18/07.25-8 від 18.07.2025

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, оскаржуваному судовому рішенню та доводам апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що до Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВОКЕРАМ-22" до Державного підприємства "Дослідне господарство "Ставидлянське" Інституту сільського господарства степу Національної академії аграрних наук України" про стягнення 505 200,00 грн, з покладенням на відповідача судового збору.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 08.05.2025 позов задоволено.

29.10.2025 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "СІТІ ГОЛД" надійшла заява про заміну сторони виконавчого провадження, а саме: винести ухвалу про заміну стягувача у виконавчому документі - наказі Господарського суду Кіровоградської області від 11.06.2025 по справі, зазначивши стягувачем Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "СІТІ ГОЛД", , вул. Антоновича, буд. 162, м. Київ, 03150).

Ухвалою від 30.10.2025 господарським судом прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Голд" про заміну стягувача у виконавчому документі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 06.11.2025.

11.09.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВОКЕРАМ-22" надійшла заява про проведення засідання за відсутності учасника справи.

Відмовляючи у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Сіті Голд» Господарський суд Кіровоградської області дійшов до висновку, що перехід прав вимоги за укладеним між сторонами договором факторингу не відбувся, а тому відсутні підстави для задоволення поданої заяви.

Водночас, поза увагою суду залишились наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення порушеного перед судом процесуального питання.

Конституція України визначає, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Основного Закону).

Згідно з положеннями статей 18, 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі статтею 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. У зобов`язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб.

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконанням обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладення між ними відповідного договору.

Такий статус сторін у правовідносинах існує до моменту виконання боржником зобов`язань перед кредитором, які, відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України припиняються, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вичиняється у такій самій формі, що правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

Приписами статті 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора.

Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 31.10.2018 у справі № 465/646/11.

Виходячи з аналізу п. 1 ч. 1 ст. 512 та ст. 514 ЦК України допустимою є можливість відступлення первісним кредитором новому кредитору як повного обсягу прав та обов`язків, належних йому на момент відступлення (універсальне правонаступництво), так і можливість відступлення прав лише у певній частині, що обумовлюється сторонами в договорі відступлення права вимоги (сингулярне правонаступництво).

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Натомість заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника (ст. 516 ЦК України).

Правонаступництвом є перехід прав і обов`язків від одного суб`єкта до іншого. Розрізняють дві форми правонаступництва: універсальне та часткове (сингулярне). У разі універсального правонаступництва до правонаступника (фізичної або юридичної особи) разом з правами первісного кредитора переходять і його обов`язки. Таке правонаступництво відбувається у разі спадкування, реорганізації юридичної особи шляхом перетворення, злиття, приєднання. У разі часткового (сингулярного) правонаступництва до правонаступника переходять тільки певні права та обов`язки кредитора.

Як передбачено ч. 1 ст. 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

За положеннями ст. 334 ГПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Ухвала про заміну сторони виконавчого провадження надсилається (надається) учасникам справи, а також державному виконавцю, приватному виконавцю в порядку, передбаченому статтею 242 цього Кодексу. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Відтак, заміна сторони можлива лише за рішенням суду на підставі його правонаступництва.

Процесуальне правонаступництво на стадії виконання судового рішення є однією з процесуальних гарантій захисту та відновлення захищених судом прав та інтересів фізичних і юридичних осіб.

У постанові Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 904/11903/16 наведено правовий висновок, що розглядаючи заяву про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступниками суд має встановити достатність поданих заявником матеріалів для здійснення відповідної заміни. При цьому суд оцінює також достовірність поданих на підтвердження факту правонаступництва матеріалів, зокрема, договорів, інших правочинів тощо, в тому числі, на предмет їх нікчемності (аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 916/2286/16).

Так, згідно з наказом Господарського суду Кіровоградської області (справа №912/387/25) від 11 червня 2025 року стягнуто з Державного підприємства «Дослідне господарство «Ставидлянське» Інституту сільського господарства степу Національної академії аграрних наук України» на користь ТОВ «НОВОКЕРАМ-22» (ідентифікаційний код 44792465, вул. Каруни, буд. 75, м. Дніпро, 49024) - заборгованість у розмірі 505 200,00 грн та 6 062,40 грн судового збору.

Вказаний наказ не було пред`явлено до виконання.

Між ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ГОЛД» (далі - ТОВ «ФК «Сіті Голд») та ТОВ «НОВОКЕРАМ-22» укладено Договір про надання послуг з факторингу № 18/07.25-8 від 18.07.2025 (далі Договір факторингу) та Додаткову угоду № 1 від 29.08.2025 до Договору про надання послуг з факторингу № 18/07.25-8 від 18.07.2025 (копії було надана в суд першої інстанції), згідно з умовами яких ТОВ «НОВОКЕРАМ-22» відступило ТОВ «ФК «Сіті Голд» (Факторові) своє право грошової вимоги щодо боргу:

- в розмірі 511 262 (п`ятсот одинадцять тисяч двісті шістдесят дві) гривні 40 копійок (заборгованість у розмірі 505 200,00 грн та 6 062,40 грн судового збору), що виник та існує на підставі Договору оренди сільськогосподарської техніки №22/05-24/1 від 24.05.2022 між ТОВ "Юніка Трейд" та Боржником, Договору відступлення прав вимоги № 15-02/2024-2 від 15.02.2024 між ТОВ "Юніка Трейд" та ТОВ "НОВОКЕРАМ-22" та Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 08 травня 2025 року в справі №912/387/25. Загальна сума відступленої грошової вимоги становить: 511 262 (п`ятсот одинадцять тисяч двісті шістдесят дві) гривні 40 копійок.

Згідно з умовами п. 1.9. Договору факторингу (з відповідними змінами) «Право грошової вимоги переходить з моменту оплати на розрахунковий рахунок Клієнта першого платежу, визначеного п. 2.2. даного Договору, а саме грошових коштів у розмірі 102 252,48 (сто дві тисячі двісті п`ятдесят дві) гривні 48 копійок, після чого Фактор стає новим кредитором по відношенню до Боржника стосовно його Боргу.

Разом з правом грошової вимоги Фактору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав».

На виконання зазначеного вище, 24 липня 2025 року ТОВ «ФК «Сіті Голд» оплатило ТОВ «НОВОКЕРАМ-22» на визначені у Договорі реквізити 102 252,48 (сто дві тисячі двісті п`ятдесят дві) гривні 48 копійок, що підтверджується Платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 1506 від 24 липня 2025 року (копія була надана в суд першої інстанції).

Крім того, 01 вересня 2025 року між ТОВ «ФК «Сіті Голд» та ТОВ «НОВОКЕРАМ-22» укладено Акт приймання-передачі права вимоги до Договору про надання послуг з факторингу № 18/07.25-8 від « 18» липня 2025 року (копія була надана в суд першої інстанції), згідно з умовами якого Сторони засвідчили, що Клієнт відступив (передав) Факторові, а Фактор прийняв право грошової вимоги до Державного підприємства «Дослідне господарство «СТАВИДЛЯНСЬКЕ» Інституту сільського господарства степу Національної академії аграрних наук України», (надалі іменується «Боржник») щодо Боргу:

- в розмірі 511 262 (п`ятсот одинадцять тисяч двісті шістдесят дві) гривні 40 копійок.

Крім того, згідно з Договором про відступлення права вимоги № 09-10/8 від 09 жовтня 2025 року ТОВ «НОВОКЕРАМ-22» передало (відступило) право вимоги у розмірі 102 252,48 (сто дві тисячі двісті п`ятдесят дві грн 48 коп.) гривень, що виникло на підставі Договору факторингу до ТОВ «ЕКОВУД МЕЙН», про що було повідомлено ТОВ «ФК «Сіті Голд» відповідними повідомленнями.

Копії Договору про відступлення права вимоги № 09-10/8 від 09 жовтня 2025 року, Акту приймання-передачі від 09 жовтня 2025 року та Повідомлень від 10 жовтня 2025 року наявні в матеріалах справи.

Залишок заборгованості по Договору факторингу у розмірі 102 252,48 (сто дві тисячі двісті п`ятдесят дві грн 48 коп.) гривень ТОВ «ФК «Сіті Голд» було оплачено на визначені реквізити ТОВ «ЕКОВУД МЕЙН», що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 1638 від 27 жовтня 2025 року.

Таким чином, станом на сьогодні перехід права вимоги за Договором факторингу до нового кредитора відбувся.

Суд першої інстанції вказаним обставинам належної оцінки не надав та дійшов безпідставного висновку, що для того, щоб відбувся перехід права власності повинні бути дотримані інші вимоги укладеного між сторонами Договору, зокрема, такі як передача оригіналів документів, що підтверджують наявність боргу. При цьому господарський суд помилково виснував, що передача оригіналів документів є не підтвердженням (обов`язком попереднього Стягувача), а підставою виникнення факту переходу права вимоги.

Натомість положення Договору стосовно переходу права вимоги, а саме п. 1.9. Договору факторингу (з відповідними змінами), згідно з яким «Право грошової вимоги переходить з моменту оплати на розрахунковий рахунок Клієнта першого платежу, визначеного п. 2.2. даного Договору, а саме грошових коштів у розмірі 110 916,70 (сто десять тисяч дев`ятсот шістнадцять грн 70 коп) гривень, після чого Фактор стає новим кредитором по відношенню до Боржника стосовно його Боргу. Разом з правом грошової вимоги Фактору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав» є чинним та цілком відповідає волевиявленню сторін.

Вказане положення укладеного між Сторонами договору учасниками справи не оспорюється.

Апеляційний суд зазначає, що питання процесуальної правосуб`єктності сторони, третьої особи, їхніх правонаступників належать до тих, які суд має вирішити під час розгляду справи незалежно від стадії судового процесу. Не є перешкодами для з`ясування підстав процесуального правонаступництва межі розгляду справи у суді відповідної інстанції, а також предмет доказування за відповідними позовними вимогами (подібний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 30.06.2020 у справі № 264/5957/17).

Водночас, для процесуального правонаступництва юридичної особи, яка є стороною чи третьою особою у судовому процесі, необхідне встановлення або правонаступника такої юридичної особи внаслідок її припинення шляхом реорганізації, або правонаступника окремих її прав чи обов`язків внаслідок заміни сторони у відповідному зобов`язанні. В обох випадках для встановлення процесуального правонаступництва юридичної особи суд має визначити підстави такого правонаступництва, а також обсяг прав та обов`язків, який перейшов до правонаступника у спірних правовідносинах.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником), тобто процесуальне правонаступництво є наслідком матеріального правонаступництва. У зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 911/3411/14 зроблено висновок про те, що правонаступництво як інститут цивільного процесуального права нерозривно пов`язане з правонаступництвом як інститутом цивільного права, адже зміни у матеріально-правових відносинах зумовлюють необхідність привести процесуальний стан осіб як учасників таких матеріально-правових відносин у відповідність з їх дійсною юридичною зацікавленістю у перебігу та результаті судового провадження, в тому числі у виконанні рішення суду.

Встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду такої заяви, а обставини щодо відступлення права вимоги шляхом укладення цивільно-правової угоди не можуть бути підставою для відмови у здійсненні заміни сторони процесу правонаступником, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

В свою чергу, у пункті 132 постанови від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором.

Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача.

Отже, суд повинен надати оцінку саме наявності у кредитора права вимоги та його чинності (неприпинення) на момент подання заяви про заміну стягувача у виконавчому листі. Зокрема, суд має з`ясувати, чи не настали визначені законом чи договором підстави для припинення зобов`язання (наприклад, його належне виконання), що матиме наслідком відсутність у первісного кредитора права вимоги до боржника.

На відміну від перевірки дійсності та чинності самої вимоги, оцінка договору відступлення прав вимоги на предмет суперечності приписам законодавства під час вирішення судом заяви про заміну сторони виконавчого провадження (стягувача у виконавчому листі, сторони у справі) є обмеженою та має узгоджуватися з презумпцією правомірності правочину, закріпленою в статті 204 ЦК України.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, допоки ця презумпція не буде спростована на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.09.2025 у справі № 369/13444/20 наголосила, що спростування презумпції правомірності правочину відбувається лише у двох випадках:

1) коли недійсність правочину прямо визначена імперативним приписом закону (у разі його нікчемності);

2) якщо правочин оспорений у судовому порядку та визнаний недійсним на підставі судового рішення, яке набрало законної сили.

В інших випадках діє презумпція правомірності правочину, а також застосовується принцип його тлумачення favor contractus, за змістом якого всі сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) суд повинен тлумачити на користь його дійсності, чинності та виконуваності.

У постанові від 17.01.2020 у справі № 916/2286/16 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сформулювала висновок про те, що суд має вирішувати питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником, якщо немає обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, з огляду на принцип правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих на обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.09.2025 у справі № 369/13444/20 підтримала зазначений висновок та наголосила на тому, що під час розгляду заяви про заміну стягувача у виконавчому листі (сторони виконавчого провадження, сторони у справі) суд не може виходити за межі вирішуваного процесуального питання та констатувати (встановлювати) недійсність договору відступлення прав вимоги, який не є нікчемним (недійсним згідно з приписом закону) або не визнаний судом недійсним за наслідками вирішення відповідного спору.

Суд також повинен враховувати, що у частині третій статті 512 ЦК України зазначено, що кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом статті 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Види об`єктів цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається (об`єкти, вилучені з цивільного обороту) або перебування яких у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом (об`єкти, обмежено оборотоздатні), а також види об`єктів цивільних прав, що можуть належати лише певним учасникам обороту, встановлюються законом.

Право вимоги у зобов`язанні є майновим правом, яке має цивільну оборотоздатність та може вільно відчужуватися з урахуванням обмежень, встановлених нормами глави 47 ЦК України. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни (пункти 56, 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18).

За загальним правилом, заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (стаття 515 ЦК України).

Отже, під час вирішення заяви про заміну стягувача у виконавчому листі суд також повинен дослідити, чи не встановлено законом або договором заборони на відступлення права вимоги у конкретних правовідносинах.

Крім окреслених вище питань, суд має перевірити дотримання сторонами умов договору відступлення права вимоги, з якими вони пов`язували факт переходу права вимоги до боржника.

Наведене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постанові від 08.02.2022 у справі № 2-7763/10, про те, що для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідні відповідні первинні документи, які підтверджують факт вибуття особи з матеріальних правовідносин та перехід її прав і обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Також суд має дослідити, чи має стягувач (його правонаступник) реальну можливість звернути виконавчий документ до виконання з огляду на встановлені законом строки пред`явлення виконавчих листів до виконання, про що Велика Палата Верховного Суду детально зазначала у постанові від 08.02.2022 у справі № 2-7763/10.

У даній справі з поданих суду документів та матеріалів справи вбачається, що:

- Договір про надання послуг з факторингу № 18/07.25-8 від 18.07.2025 не розірваний, не є нікчемним та не визнаний в судовому порядку недійсним, що не спростовано учасниками справи;

- право вимоги на суму 511 262,40 грн є майновим правом, яке має цивільну оборотоздатність та може вільно відчужуватися з урахуванням обмежень, встановлених нормами глави 47 ЦК України;

- відсутні законодавчі обмеження чи заборони щодо заміни кредитора у зобов`язанні;

- умови Договору факторингу, за якими переходить право вимоги до нового кредитора настали (розрахунок як і з ТОВ «НОВОКЕРАМ-22» так і з ТОВ "ЕКОВУД МЕЙН" відбувся);

- у матеріалах справи наявні первинні документи (договори, додаткові угоди, акти, платіжні інструкції), які підтверджують факт вибуття особи з матеріальних правовідносин та перехід її прав і обов`язків до іншої особи правонаступника;

- як первісний кредитор так і новий сповістили боржника про здійснену заміну, а його згода у даному випадку не вимагається;

- як первісний кредитор (позивач) так і боржник (відповідач) не подавали заперечень проти надісланої до суду заяви ТОВ «ФК «СІТІ ГОЛД»;

- представник відповідача в судовому засіданні 01.04.2026 підтвердив наявність непогашеного боргу за рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 08.05.2025, тобто у первісного кредитора було наявне дійсне (чинне) право вимоги на момент його відступлення та таке продовжувало існувати у відповідному обсязі у ТОВ «ФК «СІТІ ГОЛД» при поданні заяви про заміну стягувача у виконавчому листі;

- строк пред`явлення до виконання наказу Господарського суду Кіровоградської області (справа №912/387/25) від 11 червня 2025 року не сплив.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про передчасність висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про заміну стягувача у виконавчому листі.

Отже, аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали було допущено неповноту з`ясування обставин справи та порушення норм матеріального й процесуального права, а його висновки не відповідають фактичним обставинам справи знайшли своє підтвердження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04.12.1995 у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31-32 рішення від 11.11.1996 у справі «Кантоні проти Франції» («CANTONI v. FRANCE»), заява № 17862/91; пункт 65 рішення від 11.04.2013 у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11).

Європейський суд з прав людини вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20.02.2014).

У рішенні від 13.01.2000 у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» справі та у рішенні від 28.10.1998 у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Виходячи з викладеного, відмова суду у заміні стягувача у виконавчому документі з означених судом мотивів, призводить до невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, тобто порушення ст. 129-1 Конституції України, згідно якої судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, якою закріплено право на справедливий суд.

Принцип справедливості судового розгляду в рішеннях ЄСПЛ трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію стосовно того, що одним із елементів права на справедливий суд є право на виправлення судової помилки, включаючи право на скасування неправосудного рішення та прийняття правового рішення по справі.

Суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає п. 1 статті 6 (див., mutatismutandis, рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland) від 12 липня 1988 р., серія A № 140, с. 29, п. 46).

Відповідно до п. 48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мала проти України" від 03.07.2014 no. 4436/07, остаточне 17.11.2014: "Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах "Проніна проти України" (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18.07.2006 та "Нечипорук і Йонкало проти України" (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21.04.2011).

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи все вищевикладене, апеляційну скаргу належить задовольнити: оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нове рішення про заміну стягувача у наказі Господарського суду Кіровоградської області від 11.06.2025 року справа №912/387/25 ТОВ "НОВОКЕРАМ-22" його правонаступником ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ГОЛД».

Керуючись ст.ст. 236, 269, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "СІТІ ГОЛД" на ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 11.11.2025 у справі № 912/387/25 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 11.11.2025 у справі №912/387/25 скасувати.

Замінити стягувача у виконавчому документі наказі Господарського суду Кіровоградської області від 11 червня 2025 року справа № 912/387/25 з Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВОКЕРАМ-22" (вул. Каруни, буд. 75, м. Дніпро, 49024, ідентифікаційний код 44792465) на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ ГОЛД» (03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 162, ).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 07.04.2026

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя О.Г. Іванов

Суддя А.Є. Чередко