ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2026 року м.Дніпро Справа № 904/3498/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді:Кощеєва І.М. (доповідач)

суддів: Чус О.В., Дарміна М.О.

секретар судового засідання: Скородумова Л.В.

представники сторін:

від прокурора: Рембецький В.Ю.

від прокурора: Кочнєва В.С.

від позивача: не з`явився

від відповідача:не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "СОЛАРФІЛД-2"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2025р.

(суддя Назаренко Н.Г., м. Дніпро, повний текст рішення складено 05.11.2025р.)

у справі

за позовом Керівника Шахтарської окружної прокуратури, м. Шахтарське, Дніпропетровська область в інтересах держави в особі Межівської селищної ради, смт. Межова, Синельниківський район, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СОЛАРФІЛД-2", смт. Межова, Синельниківський район, Дніпропетровська область

про розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог.

Керівник Шахтарської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі Межівської селищної ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СОЛАРФІЛД-2", в якому просить:

- розірвати договір оренди земельної ділянки № б/н від 16.12.2019, укладений між Межівською селищною радою () та Товариством з обмеженою відповідальністю "СОЛАРФІЛД-2" () розташованої на території Межівської селищної ради Синельниківського району (Межівська селищна об`єднана територіальна громада), площею 85,3426 га, кадастровий номер :02:002:0715.

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "СОЛАРФІЛД-2" повернути Межівській селищній раді Синельниківського району земельну ділянку, розташовану на території Межівської селищної ради (Межівська селищна об`єднана територіальна громада), площею 85,3426 га, кадастровий номер :02:002:0715.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору оренди земельної ділянки № б/н від 16.12.2019 в частині повної та своєчасної сплати орендної плати.

2.Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2025р. у справі № 904/3498/25 позов задоволено. Розірвано договір оренди земельної ділянки № б/н від 16.12.2019, укладений між Межівською селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю СОЛАРФІЛД-2, розташованої на території Межівської селищної ради Синельниківського району (Межівська селищна об`єднана територіальна громада), площею 85,3426 га, кадастровий номер :02:002:0715. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю СОЛАРФІЛД-2 повернути Межівській селищній раді Синельниківського району земельну ділянку, розташовану на території Межівської селищної ради (Межівська селищна об`єднана територіальна громада), площею 85,3426 га, кадастровий номер :02:002:0715. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "СОЛАРФІЛД-2" на користь Дніпропетровської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 4 844,80 грн..

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "СОЛАРФІЛД-2", через систему "Електронний суд", звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2025р. у справі № 904/3498/25 скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити в повному обсязі.

4.Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник вказує на те, що рішення Господарського суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також не відповідає фактичним обставинам справи.

Зокрема, Скаржник зазначає на те, що як в Конституції України, так і в законах розмежовуються такі учасники відносин як держава та територіальні громади, відповідно, і їх інтереси. Тлумачення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти саме інтереси держави в суді. Тобто Конституцією України визначено, що прокуратура уповноважена здійснювати представництво інтересів лише держави, а не територіальних громад (органів місцевого самоврядування). Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді, в тому числі й територіальних громад, не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України). Тому, за загальним правилом, не допускається представництво прокуратурою інтересів органу місцевого самоврядування. Як виняток, представництво інтересів органу місцевого самоврядування може мати місце в тому випадку, якщо органу місцевого самоврядування надано законом окремі повноваження органів виконавчої влади.

Відповідач вважає, що прокурор не наділений повноваженнями в даному випадку для звернення до суду з позовною заявою.

Крім того, на думку Скаржника, суд першої інстанції порушив норми матеріального права, коли безпідставно кваліфікував допущене Апелянтом (Відповідачем) порушення як істотне. В матеріалах справи відсутні будь-які докази заподіяння орендодавцеві значної шкоди, яка є обов`язковою ознакою істотного порушення зобов`язання.

Окрім іншого, відповідач акцентує увагу, що земельна ділянка розташована у регіоні, який згідно з Наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025 року належить до територій можливих бойових дій; потерпає від регулярних повітряних тривог, пошкоджень інфраструктури, обмеження пересування, обстрілів.

Також, суд першої інстанції не встановив фактичний стан спірної земельної ділянки, характер її фактичного використання та можливість досягнення сторонами цілей договору оренди, не дослідив, чи вплинуло прострочення платежів на права та охоронювані законом інтереси Орендодавця.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Від Керівника Шахтарської окружної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою з огляду на наступне.

Враховуючи, що Межівською селищною радою не вжито достатніх заходів щодо розірвання договору, існує необхідність захисту інтересів держави Шахтарською окружною прокуратурою, оскільки закріплені нормами Конституції України та іншими правовими актам інтереси держави у своїй основі потребують здійснення загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства тощо, виникла необхідність у зверненні Шахтарської окружної прокуратури до Господарського суду Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Межівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області.

Посилається на те, що невиконання відповідачем обов`язків за договором завдає шкоду правам Межівської селищної ради власника земельної ділянки, яка полягає в ненадходженні коштів до місцевого бюджету та нераціонального використання земельної ділянки. Вищевикладені обставини свідчать про істотне порушення ТОВ «СОЛАРФІЛД-2» умов договору оренди, що є підставою для його розірвання відповідно до ст. 651 ЦК України.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2025р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кощеєв І.М. (доповідач), судді Чус О.В., Дармін М.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.11.2025р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи №904/3498/25.

Матеріали справи № 904/3498/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.12.2025 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 25.03.2026 р..

11.03.2026р. від Позивача надійшла заява про проведення засідання за відсутності учасника справи.

Від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "СОЛАРФІЛД-2" надійшла заява про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів та підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.03.2026р. судове засідання у справі № 904/3498/25, призначене на 25.03.2026р. о 15:30год вирішено провести з представником Товариства з обмеженою відповідальністю "СОЛАРФІЛД-2" в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду (зал судового засідання №511) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в підсистеми ЄСІТС.

Від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "СОЛАРФІЛД-2" надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги на іншу дату, у зв`язку із його участю у слідчих діях в ДБР.

Розглянувши клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що зазначене клопотання не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 11 ст. 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 216 ГПК України, суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених ч. 2 ст. 202 цього Кодексу. Якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Явка в судове засідання представника сторони - це право, а не обов`язок сторони, і відповідно до положень ст. 202 ГПК України справа, за умови належного повідомлення сторони про дату, час і місце судового засідання, може розглядатися без її участі, якщо нез`явлення представника сторони не перешкоджає розгляду справи по суті.

За змістом ст. 43 ГПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

По-перше, заявником не надано жодного доказу на підтвердження обставин, викладених у клопотанні про відкладення розгляду справи.

По-друге, вищенаведене клопотання про відкладення розгляду справи не містить жодного обґрунтування неможливості проведення судового засідання за відсутності належним чином повідомленого заявника, приймаючи до уваги, що правова позиція представника Товариства з обмеженою відповідальністю "СОЛАРФІЛД-2" викладена в апеляційній скарзі.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 року у справі №361/8331/18 зробив правовий висновок, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення; при цьому не повинні створюватися в зайвий раз передумови для порушення процесуальних строків розгляду справи.

У ході апеляційного розгляду даної справи Центральним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Розумність строків розгляду справи повинна визначатися з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критеріїв, сформованих у практиці Суду, зокрема складності справи, поведінки сторін та відповідних державних органів (рішення Європейського суду з прав людини від 29.05.2008 "Якименко проти України"; рішення Європейського суду з прав людини від 21.12.2006 "Мороз та інші проти України" та інші).

Позивач також не скористався своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечив явку уповноваженого представника, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що явка представників учасників справи у судове засідання обов`язковою не визнавалась, а нез`явлення в судове засідання представників позивача та відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи аргументи апеляційної скарги і доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів вважає за можливе здійснити перегляд оскаржуваного судового рішення в апеляційному порядку без участі відсутніх представників учасників справи, за наявними матеріалами.

У судовому засіданні 25.03.2026 р., була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.

Рішенням 26 сесії VII скликання Межівської селищної ради №1729-26/ VII від 16.12.2019 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду товариству з обмеженою відповідальністю СОЛАРФІЛД-2 (далі ТОВ СОЛАРФІЛД-2, Відповідач) для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський (Межівський) район, Межівська селищна рада (Райпільська сільська рада) кадастровий номер :02:002:0715.

На підставі вказаного рішення №1729-26/ VII від 16.12.2019 між Межівською селищною радою та ТОВ СОЛАРФІЛД-2 16.12.2019 укладено договір оренди земельної ділянки №б/н (далі договір), кадастровий номер :02:002:0715, площею 85,3426 га, із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель та споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій.

Відповідно до пункту 6 договір оренди укладено строком на 49 років.

Реєстрація права оренди ТОВ СОЛАРФІЛД-2 на земельну ділянку відбулась 27.12.2019, номер запису про речове право 34967969, про що свідчать дані Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 4 договору оренди, який міститься в електронній реєстраційній справі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, визначено розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка на момент укладення договору становить 2581698,99 грн.

Згідно із умовами п. 9 договору оренди, орендна плата сплачується Орендарем щомісячно протягом 30 календарних днів наступних за останнім календарним днем звітного місяця по 17211 грн. 33 коп.

Також відповідно до листа Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №25732/5/04-36-04-05-11 від 29.05.2025 встановлено, що ТОВ СОЛАРФІЛД-2 не виконує обов`язки, передбачені договором, щодо своєчасної сплати орендної плати, внаслідок чого станом на 30.12.2024 утворилась заборгованість у розмірі 264852,01 грн, яка підлягає стягненню на користь Межівської селищної ради. Окрім того зазначено, що у 2025 році орендна плата ТОВ СОЛАРФІЛД-2 не сплачувалась. А можливість надання інформацію щодо заборгованості з орендної плати по кожній земельній ділянці окремо відсутня. При цьому відносно ТОВ СОЛАРФІЛД-2 вживається комплекс заходів щодо погашення податкового боргу, передбачений чинним законодавством України. Зокрема винесено рішення про стягнення грошових коштів з банківських рахунків боржника, а також майно боржника описано у податкову заставу.

Разом з тим, згідно з листом Межівської селищної ради від 12.06.2025 заборгованість ТОВ СОЛАРФІЛД-2 зі орендної плати за користування земельною ділянкою :02:002:0715, яка утворилась за період з листопада 2024 року по травень 2025, та станом на 01.05.2025 складає 122651,36 грн.

Пунктом 27 договору визначено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.

Відповідно до п. 14 Договору, після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянки у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Відповідно до п. 31 договору, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору.

На підставі вищевикладеного, прокурор вважає, що договір оренди підлягає розірванню за рішенням суду, а земельну ділянку необхідно повернути у розпорядження Межівської селищної ради.

Шахтарською окружною прокуратурою в порядку ст. 23 Закону України Про прокуратуру направлено на адресу Межівської селищної ради листи (запити) за № 64/1-505вих-25 від 14.05.2025, № 64/1-551вих-25 від 23.05.2025 щодо виявлених порушень інтересів держави та вжиття заходів реагування. (а.с. 26-27, 31-32).

На вказані запити Межівською селищною радою надано відповіді № 48 від 19.05.2025 та № 579/01-61 від 12.06.2025, згідно з яких встановлено, що селищною радою належні заходи щодо розірвання договору оренди та зобов`язання повернути земельну ділянку у судовому порядку не вживалися. (а.с. 28,34).

З урахуванням обізнаності компетентного органу про виявлені порушення вимог законодавства та невжиття заходів реагування, окружною прокуратурою прийнято рішення про звернення до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Межівської селищної ради до ТОВ СОЛАРФІЛД-2 про розірвання договору оренди земельної ділянки та її повернення. Про прийняте рішення, відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України Про прокуратуру, окружною прокуратурою листом № 64/1-636вих-25 від 13.06.2025 повідомлено Межівську селищну раду.

За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес, що є підставою для представництва прокурором інтересів держави.

Рішення суду мотивоване наявністю заборгованості зі сплати орендних платежів з 2024 року по теперішній час у значному розмірі, систематичною несплатою орендної плати, що є підставою для розірвання договору оренди землі № б/н від 16.12.2019 та повернення земельної ділянки власнику.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Прокурора, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави у справі.

Статтею 131 Конституції України на прокуратуру покладено представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні ж функції у спірних відносинах", означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження процесуальної дії (відповідні функції). Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Аналіз положень ст.53 Господарського процесуального кодексу України у взаємозв`язку зі змістом ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

"Інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17).

Розглядаючи питання обґрунтування прокурором підстав представництва інтересів держави у суді, Великою палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 наголошено, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. При цьому, бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження у спірних правовідносинах.

Відповідно до ст. 14 Конституції України, ст. 1 Земельного кодексу України, ст. 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Згідно зі ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Згідно з ст. ст. 7, 140 Конституції України в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування. Територіальна громада має право самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і Законів України.

Відповідно до ст. 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, у тому числі, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах.

Приписами ч. 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01.04.2008 № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом jura novit сигй. ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (пункт 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (провадження №14-104цс19).

У постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Як зазначалося вище, спірна земельна ділянка є комунальною власністю Межівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Отже, Межівська селищна рада, виконуючи свої повноваження належним чином, має контролювати питання законності набуття прав на комунальне майно, використання такого майна у порядку та способом встановленим законом, надходження до місцевого бюджету плати за його використання, а також вживати своєчасні та ефективні заходи з метою припинення дій щодо незаконного користування ним.

При цьому, жодних заходів, спрямованих на захист та відновлення порушеного права селищною радою вжито не було.

Про встановлені порушення інтересів держави Шахтарська окружна прокуратура проінформувала Межівську селищну раду листами № 64/1-505вих-25 від 14.05.2025, № 64/1-551вих-25 від 23.05.2025.

Проте, на вказані запити Межівською селищною радою надано відповіді № 48 від 19.05.2025 та № 579/01-61 від 12.06.2025, згідно з яких встановлено, що селищною радою належні заходи щодо розірвання договору оренди та зобов`язання повернути земельну ділянку у судовому порядку не вживалися

Невжиття органом державної влади, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, заходів щодо захисту та поновлення права власності держави у спірних правовідносинах свідчить про наявність підстав для вжиття прокуратурою представницьких повноважень в інтересах держави шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Інтереси держави повинні захищати насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, у тому числі шляхом подання відповідних позовних заяв, а не прокурор. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Проте для того, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Наведену правову позицію викладено у постанові Великої палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, постановах Верховного Суду від 10.08.2021 по справі №923/833/20, від 20.07.2021 у справі № 908/2153/20.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного королівства" суд проголосив, що засіб захисту повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Крім того, є категорія справ, де ЄСПЛ зазначив, що підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" ЄСПЛ у рішенні висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Звернення прокуратури до суду з позовом, у даному випадку, є єдиним ефективним засобом захисту порушених інтересів держави, враховуючи, що уповноважений орган самостійно не звернувся до суду з позовною заявою, оскільки лише орган прокуратури є тим суб`єктом, що має процесуальну можливість в даному випадку щодо витребування та фактичне відновлення права власності територіальної громади на земельну ділянку.

Позовні вимоги прокурора в інтересах держави у даній справі не порушують ст. 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод з огляду на наступне.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" від 7 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року, "East/West Alliance Limited» проти України" від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар".

При цьому ЄСПЛ у питаннях оцінки "пропорційності", як і в питаннях наявності "суспільного", "публічного" інтересу, визнає за державою достатньо широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах.

Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання надання у користування земельної ділянки комунальної власності та дотримання конституційного принципу рівності усіх перед Законом, а отже порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод у даному спорі відсутнє.

Отже, Керівником Шахтарської окружної прокуратури належним чином обґрунтовано та доведено наявність підстав для представництва інтересів держави в особі Межівської селищної ради Синельниківського району у порядку ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Право власності та користування на землю набувається та реалізується фізичними та юридичними особами в порядку і на підставах, визначених Конституцією України, ЗК України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ст. 80 п. б Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 п. а, частини 6 ст. 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Територіальні громади набувають землю у комунальну власність, зокрема, у разі передачі їм земель державної власності.

Територіальні громади сіл, селищ, міст можуть об`єднувати на договірних засадах належні їм земельні ділянки комунальної власності. Управління зазначеними земельними ділянками здійснюється відповідно до закону.

У державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом (ст. 84 Земельного кодексу України).

Пунктами а,б,в,є,ж статті 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства.

Враховуючи вимоги вищезазначених норм, а також вимоги ст. ст. 2, 172, 327, 374 Цивільного кодексу України, право власності на землі комунальної власності належать територіальним громадам, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Отже, згідно зі ст. ст. 7, 142 Конституції України, ст. ст. 60, 62 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. ст. 12, 116, 118, 122 Земельного кодексу України, Миколаївська сільська рада Синельниківського району Дніпропетровської області є розпорядником комунального майна, у тому числі земельних ділянок, на території Миколаївської сільської об`єднаної територіальної громади.

Таким чином, в контексті правовідносин у даній справі, інтереси держави полягають також у захисті прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи.

Вказаним і обумовлюються підстави для здійснення прокурором представництва інтересів держави у суді і спростовуються доводи апеляційної скарги, що прокурором не обґрунтовано та не доведено підстав для здійснення представництва в цьому випадку.

Предметом доказування у цій справі є обставини, пов`язані з наявністю правових підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки № б/н від 16.12.2019, укладеного між Межівською селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "СОЛАРФІЛД-2", розташованої на території Межівської селищної ради Синельниківського району (Межівська селищна об`єднана територіальна громада), площею 85,3426 га, кадастровий номер :02:002:0715 та зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "СОЛАРФІЛД-2" повернути Межівській селищній раді Синельниківського району земельну ділянку, розташовану на території Межівської селищної ради (Межівська селищна об`єднана територіальна громада), площею 85,3426 га, кадастровий номер :02:002:0715.

Статтею 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляться відповідно до закону.

Згідно зі ст. 15 Закону України "Про оренду землі", істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до вимог ст. 21 Закону України "Про оренду землі", орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України "Про оренду землі", розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Як встановлено матеріалами та не заперечується Відповідачем, заборгованість ТОВ СОЛАРФІЛД-2 з орендної плати за користування земельною ділянкою :02:002:0715, яка утворилась за період з листопада 2024 року по травень 2025, та станом на 01.05.2025 складає 122 651,36 грн.

Статтею 31 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором (ч. 1 ст. 651 ЦК України).

Вказане узгоджується з положеннями Договору оренди №б/н від 16.12.2019 укладеному між Межівською селищною радою та ТОВ СОЛАРФІЛД-2.

Так, сторони однією з підстав розірвання договору встановили істотне порушення стороною умов цього договору ( п. 27 Договору від 16.12.19).

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.

Стаття 32 Закону України "Про оренду землі" передбачає, що в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24, 25 цього Закону та умовами договору, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду.

Таким чином, статтею 32 Закону України "Про оренду землі" як самостійну умову для розірвання договору оренди землі визначено невиконання сторонами обов`язків, передбачених договором.

Колегія суддів зазначає, що систематична сплата Відповідачем орендної плати не у повному обсязі, визначеному Договором свідчить про невиконання і неналежне виконання умов договору.

Невиконання відповідачем обов`язків за договором завдає шкоду правам Межівської селищної ради власника земельної ділянки, яка полягає в ненадходженні коштів до місцевого бюджету та нераціонального використання земельної ділянки.

Отже, враховуючи те, що факт порушення Відповідачем своїх договірних зобов`язань, визначених умовами Договору від 16.12.2019, підтверджений матеріалами справи і не спростований останнім, а також те, що положеннями Договору сторони визначили як одну з умов розірвання договору істотне порушення стороною умов цього договору, судова колегія констатує, що заявлена прокурором вимога про розірвання договору оренди земельної ділянки є обґрунтованою, відповідає загальним засадам цивільного законодавства та умовам Договору.

Частиною 1 ст. 785 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі припинення договору найму, наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 34 Закону України "Про оренду землі" у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Оренда не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

У пункті 14 договору оренди земельної ділянки № б/н від 16.12.2019 сторони погодили, що після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому, порівняно з тим, у якому Орендар одержав її в оренду.

Отже вимога прокурора про повернення земельної ділянки, яка є предметом вказаного договору, її власнику - Межівській селищній раді Синельниківського району, також є обґрунтованою, відповідає загальним засадам цивільного законодавства та умовам договору.

Інші доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судового рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СОЛАРФІЛД-2" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2025р. у справі №904/3498/25- залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 26.03.2026 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін