УХВАЛА

26.03.2026Справа № 910/3190/26

Суддя Щербаков С.О., розглянувши позовну заяву Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків

до 1) Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,

2) Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів на ліквідацію АТ «АКБ «КОНКОРД»» фізичних осіб в особі Федорченко Андрія Володимировича

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач 1) та Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів на ліквідацію АТ «АКБ «КОНКОРД»» фізичних осіб в особі Федорченко Андрія Володимировича (далі - відповідач 2), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 242 від 09.03.2026 року;

- зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб привести ліквідаційний баланс у відповідність до фактичних зобов`язань, відображених у податковій звітності.

Крім того, у позовній заяві позивачем заявлено клопотання про забезпечення позову шляхом:

- заборони Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та уповноваженій особі Фонду Федорченко Андрію Володимировичу подавати документи державним реєстраторам для проведення державної реєстрації припинення АТ «АКБ «КОНКОРД» до набрання законної сили рішенням у цій справі;

- заборони Міністерству юстиції України та будь-яким іншим суб`єктам державної реєстрації вносити до Єдиного державного реєстру (ЄДР) запис про припинення АТ «АКБ «КОНКОРД» (код 34514392);

Розглянувши матеріали позовної заяви Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, суд дійшов висновку про відмову у прийнятті позовної заяви на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на наступне.

Статтею 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. (стаття 125 Конституції України).

Згідно статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" місцевий суд є судом першої інстанції і здійснює правосуддя у порядку, встановленому процесуальним законом. Місцеві загальні суди розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, визначених процесуальним законом. Місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції. Місцеві адміністративні суди розглядають справи адміністративної юрисдикції (адміністративні справи). Юрисдикція місцевих судів щодо окремих категорій справ, а також порядок їх розгляду визначаються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням..

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів визначена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, перелік яких наведений у ч. 1 ст. 20 ГПК України.

Суд зазначає, що відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України, за загальним правилом господарські суди розглядають справи у спорах за участю юридичних осіб та громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності. Участь фізичних осіб, які не є суб`єктами підприємницької діяльності допускається лише у випадках, передбачених законодавчими актами України. Такий випадок передбачений, зокрема, ст. 30 Господарського процесуального кодексу України, яка відносить до підвідомчості господарських судів справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником, у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками господарських товариств, що пов`язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Крім того, суд звертає увагу заявника на те, що кредитор може подати до господарського суду письмову заяву з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують лише у тому випадку, коли відкрито провадження у справі про банкрутство щодо боржника.

Частиною 1 та пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Тобто, спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, якщо: спір не є підвідомчим господарському суду, тобто предмет спору не охоплюється статтею 20 Господарського процесуального кодексу України; спір за предметною ознакою підвідомчий господарському суду, але одна зі сторін не може бути учасником господарського процесу, а її право чи інтерес не підлягають судовому захисту у господарському суді.

При зверненні до суду з вказаним позовом Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 242 від 09.03.2026 року; зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб привести ліквідаційний баланс у відповідність до фактичних зобов`язань, відображених у податковій звітності.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що станом на 19.03.2026 року згідно даних інформаційно-комунікаційної системи ДПС під час ліквідаційної процедури у АТ «АКБ КОНКОРД» виникла заборгованість перед бюджетом у загальній сумі 1 192 618,00 грн. Під час здійснення ліквідаційної процедури відповідачем-2 в особі ліквідатора було подано до позивача податкові декларації з ПДВ за періоди (за жовтень, листопад - грудень 2025 та січень 2026 року) та з податку на прибуток за період (річна за 2025 рік), у яких самостійно визначено податкові зобов`язання на загальну суму 1 192 618,00 грн. Проте, у встановлені законодавством терміни АТ «АКБ Конкорд» не сплачено самостійно задекларовані грошові зобов`язання, у зв`язку з чим позивач звернувся до Уповноваженої особи Фонду із заявою про включення цих вимог до реєстру.

Проте, у відповідь на лист Центрального МУ ДПС по роботі з ВПП листом від 13.03.2026 року Уповноваженою особою Федорченко А.В. відмовлено у прийнятті кредиторських вимог позивача на суму 108 350,00 грн. із посиланням на те, що оголошенням на сайті Фонду від 01.12.2025 було встановлено граничний строк звернення кредиторів - до 16.12.2025, а вимоги, що надійшли пізніше, вважаються погашеними згідно ст. 53 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Окремо рішенням Виконавчої дирекції фонду № 242 від 09.03.2026 року було затверджено ліквідаційний баланс АТ «АКБ «КОНКОРД» та звіт про виконання ліквідаційної процедури від 01.02.2026 року.

Позивач зазначає, що задекларовані суми ПДВ виникли внаслідок діяльності уповноваженої особи Фонду щодо реалізації майна Банку в межах ліквідаційної процедури, такі суми в силу ст. 52 Закону №4452-VI є витратами на ліквідацію. Відмова у їх визнанні та не включення до ліквідаційного балансу призводить до порушення принципу позачерговості задоволення таких вимог та незаконного привласнення Фондом коштів, які мали бути спрямовані до бюджету як податки від ліквідаційних заходів.

Суд зазначає, що структура банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків визначені Законом України від 07 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» (далі - Закон № 2121-III), за змістом статті 2 якого банком є юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Натомість Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» установлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Згідно із частиною першою статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, установлених цим Законом. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, зокрема, здійснює заходи щодо підготовки до запровадження процедури виведення банку з ринку, у тому числі організаційні заходи щодо проведення відкритого конкурсу та визначення найменш витратного способу виведення банку з ринку; проведення процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку, у тому числі шляхом виконання плану врегулювання, здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банку (пункт 8 частини другої статті 4 цього Закону).

Аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що основні функції Фонду мають як владний характер, зокрема щодо врегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і такі, що не містять владної складової, а спрямовані на здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків.

Водночас у розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» неплатоспроможним є банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення його до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом № 2121-III. Ліквідацією банку є процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до законодавства (пункти 6 і 8 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

За змістом частин першої, третьої, п`ятої статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, правил Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до частин першої, другої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Протягом 15 днів, але не пізніше строків, встановлених Фондом, керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу печаток і штампів бухгалтерської та іншої документації банку. У разі ухилення від виконання зазначених обов`язків винні особи несуть відповідальність відповідно до закону. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності Фонду та уповноваженій особі Фонду в межах повноважень, встановлених цим Законом та делегованих Фондом, і діють у визначених Фондом/уповноваженою особою Фонду межах та порядку.

Таким чином, із моменту запровадження у банку тимчасової адміністрації Фонд набуває повноважень органів управління та контролю банку з метою реалізації покладених на нього чинним законодавством функцій. При цьому банк зберігає свою правосуб`єктність юридичної особи та відповідного самостійного суб`єкта господарювання до завершення процедури його ліквідації та внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Такий правовий статус Фонду, визначений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», дає підстави для висновку про те, що Фонд як юридична особа публічного права може бути суб`єктом як публічно-правових, так і приватноправових відносин.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/17448/16 та від 23.05.2018 у справі № 910/7983/17.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16.05.2018 у справі № 910/17448/16 зазначила, що визначений статтею 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правовий статус Фонду, відповідно до якої він є, зокрема, юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні, не впливає на правовий статус банку, в якому запроваджено тимчасову адміністрацію або щодо якого розпочато процедуру ліквідації, оскільки Фонд розпоряджається майном такого банку від імені останнього й у межах виконання покладених на нього законодавством функцій щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та не здійснює в цій частині жодних владних управлінських функцій.

Суд зазначає, що у даному випадку позивач оскаржує рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, яким затверджено ліквідаційний баланс та звіт про виконання ліквідаційної процедури АТ «АКБ «Конкорд», а також просить суд зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб привести ліквідаційний баланс у відповідність до фактичних зобов`язань, відображених у податковій звітності.

Разом з тим, як встановлено судом вище, позивачем пред`явлено позов саме до Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та до уповноваженої особи фонду гарантування вкладів на ліквідацію АТ «АКБ «КОНКОРД»» фізичних осіб в особі Федорченко Андрія Володимировича.

Проте, відповідно до приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виконавча дирекція є керівним органом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, яка відповідно до приписів ст. 11 вказаного закону здійснює управління поточною діяльністю Фонду. Виконавча дирекція Фонду складається з семи членів. Директор - розпорядник Фонду та його заступники входять до складу виконавчої дирекції Фонду за посадою. Рішення виконавчої дирекції Фонду приймаються на засіданнях простою більшістю голосів за умови участі в засіданні не менше ніж чотирьох членів виконавчої дирекції. У разі рівного розподілу голосів голос директора - розпорядника Фонду є вирішальним. Порядок організації роботи та проведення засідань виконавчої дирекції Фонду визначається її регламентом.

У статті 12 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначені повноваження виконавчої дирекції Фонду.

Тобто, Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не є юридичною особою.

При цьому, відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

В свою чергу, виходячи із суті позовних вимог, відповідачем у цій справі фактично має бути Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, а не Виконавча дирекція Фонду та уповноважена особа Фонду, як помилково вказано в позовній заяві, оскільки позивачем пред`явлені вимоги саме до Фонду.

Таким чином, оскільки позивачем визначено відповідачем 1 у справі саме Виконавчу дирекцію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, яка не є юридичною особою та відповідачем 2 - Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів на ліквідацію АТ «АКБ «КОНКОРД»» фізичних осіб в особі Федорченко Андрія Володимировича, до якої не заявлені вимоги, який не є суб`єктом господарювання (фізичною особою-підприємцем), при цьому, даний спір не підпадає під критерії господарського спору за участю фізичної особи, що охоплюється ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, у тому числі спір даний спір не є корпоративним, з огляду на зміст статей 4, 20 Господарського процесуального кодексу України, подана позовна заява саме в зазначеному суб`єктному складі не підлягає розгляду у господарських судах України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі за позовом Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків до Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів на ліквідацію АТ «АКБ «КОНКОРД»» фізичних осіб в особі Федорченко Андрія Володимировича про визнання протиправним та скасування рішення.

В той же час, суд звертає увагу заявника на те, що він не позбавлений можливості повторно звернутися за захистом своїх прав в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України зі визначенням належного суб`єктного складу сторін з урахуванням викладеного у даній ухвалі.

Крім того, враховуючи що судом відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, відтак суд не розглядає заявлене у позовній заяві клопотання про забезпечення позову.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 175, ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Центральному міжрегіональному управлінню ДПС по роботі з великими платниками податків у прийнятті позовної заяви.

2. Позовну заяву з додатками повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Дата складання та підписання повного тексту ухвали: 26.03.2026.

Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Щербаков С.О.