ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2026 року м.Дніпро Справа № 904/2597/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді:Кощеєва І.М. (доповідач)

суддів: Чус О.В., Дарміна М.О.

секретар судового засідання: Скородумова Л.В.

представники сторін:

від позивача: Гладишева С.Д.

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

в режимі відеоконференції апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю СІГНЕТ-ЦЕНТР

на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2025р. (суддя Назаренко Н.Г., м. Дніпро, повний текст додаткового рішення складено 09.10.2025р.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю СІГНЕТ-ЦЕНТР, с. Андрушки, Житомирський район, Житомирська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційне підприємство "Горизонт", м. Дніпро

про стягнення збитків в розмірі 583 251,68 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "СІГНЕТ-ЦЕНТР" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просило суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційне підприємство "Горизонт" збитки за договором транспортного експедирування № 171022-1 від 17.10.2022 року у загальному розмірі 583 251,68 грн.

У відзиві на позов Відповідач повідомив, що попередній орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу, яку очікує він понести під час розгляду позовної заяви ТОВ «СІГНЕТ-ЦЕНТ» понести складає 90 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2025р. в задоволенні позову відмовлено.

18.09.2025р. від Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційне підприємство "Горизонт" через систему "Електронний суд" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник просив стягнути з позивача на його користь 90 000,00 грн. витрат на правову допомогу.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2025р. заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційне підприємство "Горизонт" про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю СІГНЕТ-ЦЕНТР на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційне підприємство "Горизонт" витрат на професійну правничу допомогу, в розмірі 20 000,00 грн.. Витрати на професійну правничу допомогу, в розмірі 70 000,00 грн. покладено на відповідача.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з вказаним додатковим рішенням суду першої інстанції, через систему "Електронний суд", Товариство з обмеженою відповідальністю СІГНЕТ-ЦЕНТР звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2025р. та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу у повному обсязі.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

Скаржник вважає додаткове рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні заяви ТОВ «ТЕП «ГОРИЗОНТ» про ухвалення додаткового рішення в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, не з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду встановленим обставинам.

Скаржник зазначає, що відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, законодавець встановив чіткі процедурні вимоги для стягнення судових витрат на правничу допомогу кумулятивну сукупність двох умов: докази на підтвердження витрат мають бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (якщо їх не було подано до ухвалення рішення суду), а до закінчення судових дебатів сторона повинна зробити відповідну заяву про намір подати такі докази протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення. Скаржник стверджує, що з матеріалів справи вбачається, що до закінчення судових дебатів представник ТОВ «ТЕП «ГОРИЗОНТ» не заявив про намір подати докази щодо витрат на правничу допомогу.

Скаржник вказує, що суд першої інстанції у додатковому рішенні зазначив, що не приймає заперечення позивача, оскільки заяву про орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу відповідач зробив у відзиві на позов. Однак, на переконання Скаржника, у відзиві на позовну заяву представник відповідача лише загально зазначив про орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу, який становив 90 000 грн., що не є заявою у розумінні ч. 8 ст. 129 ГПК України, яка повинна бути зробленою до закінчення судових дебатів у справі, а лише виконанням вимоги п. 8 ч. 3 ст. 165 ГПК України до оформлення відзиву на позовну заяву.

Скаржник посилається на постанову Верховного Суду від 19.07.2021 у справі №910/16803/19, в якій визначено три обов`язкові умови для стягнення витрат на правничу допомогу: зазначити попередній розрахунок у першій заяві по суті; заявити про намір подати докази до закінчення судових дебатів; подати докази протягом 5 днів після рішення. На думку Скаржника, відсутність другої умови є фатальною процесуальною вадою.

Скаржник також посилається на постанову Верховного Суду від 07.11.2024 у справі №906/835/23, в якій зазначено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Скаржник наголошує, що неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат.

Крім того, Скаржник посилається на постанову Верховного Суду від 07.02.2024 у справі №910/216/23, в якій зазначено, що доводи скаржника про зазначення орієнтовного розміру витрат на правничу допомогу в апеляційних скаргах та відзивах є необґрунтованими, адже це була заява про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат (ч. 1 ст. 124 ГПК України), водночас заяви, яка б змістовно висловлювала намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат, такі документи не містять. Скаржник зазначає, що така позиція Верховного Суду повністю співпадає з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 19.07.2021 у справі №910/16803/19, від 27.01.2022 у справі №921/221/21, від 31.05.2022 у справі №917/304/21 та від 29.06.2022 у справі №161/5317/18.

Скаржник також вказує, що суд першої інстанції не з`ясував та не дослідив: чи було зроблено конкретну заяву про намір подати докази витрат після ухвалення рішення; чи можна вважати загальне зазначення орієнтовної суми у відзиві такою заявою; чи відповідає зміст відзиву вимогам ч. 8 ст. 129 ГПК України. Суд обмежився констатацією факту згадування суми у відзиві, не досліджуючи правову природу такого згадування.

Скаржник вважає, що висновок суду про те, що згадування орієнтовної суми у відзиві є достатнім, суперечить встановленим фактам: у відзиві відсутнє волевиявлення про подання доказів після рішення; вказівка орієнтовної суми є виконанням вимог п. 8 ч. 3 ст. 165 ГПК (щодо змісту відзиву); представник відповідача не заявляв до судових дебатів про намір подати докази. На підставі викладеного Скаржник просить скасувати додаткове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "СІГНЕТ-ЦЕНТР" надійшли заперечення на відзив, в яких апелянт категорично не погоджується з наведеними у відзиві аргументами. Апелянт зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що у жодному із судових засідань відповідач не заявляв про намір подати докази про витрати після ухвалення рішення, а заява про додаткове рішення подана лише після ухвалення рішення. Апелянт стверджує, що відповідач вибірково цитує постанови Верховного Суду, приховуючи ключові висновки, та посилається на постанову Верховного Суду від 07.02.2024 у справі №910/216/23, згідно якої незаявлення до ухвалення судового рішення про необхідність розподілу витрат на правничу допомогу та про подання відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Апелянт також наголошує, що необхідно розрізняти попередній розрахунок (ст. 124 ГПК України), який носить орієнтовний характер та має на меті інформування, та докази витрат (ч. 8 ст. 129 ГПК України), які підтверджують фактичні витрати та мають на меті обґрунтування стягнення, і що саме собою виконання вимог ст. 124 ГПК України не замінює необхідність виконання вимог ч. 8 ст. 129 ГПК України. Апелянт звертає увагу на те, що відповідач виконав лише перший та третій процесуальні обов`язки, ігноруючи другий.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційне підприємство "Горизонт" подало відзив на апеляційну скаргу, згідно якого не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою, просить апеляційну скаргу ТОВ «СІГНЕТ-ЦЕНТ» залишити без задоволення, а додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2025р. без змін.

В обґрунтування своїх заперечень Товариство зазначає, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України), а метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Товариство зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно з ч. 1, 2 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, а у разі неподання стороною попереднього розрахунку суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Товариство наголошує, що процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми заяви, передбаченої ч. 8 ст. 129 ГПК України, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою до закінчення судових дебатів. На підтвердження цієї позиції Товариство посилається на постанови Верховного Суду від 27.01.2022 у справі №921/221/21 та від 31.05.2022 у справі №917/304/21.

Товариство також посилається на додаткову постанову Верховного Суду від 17.12.2021 у справі №10/5026/290/2011 (925/1502/20), в якій зазначено, що право сторони на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Товариство стверджує, що ним виконані усі вимоги процесуальних норм, а саме до закінчення дебатів подана відповідна заява про розмір суми судових витрат та докази про такі витрати подані протягом п`яти днів з моменту ухвалення відповідного рішення.

ТОВ "Транспортно-експедиційне підприємство "Горизонт" також повідомляє суд про попередньо визначену орієнтовну суму судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн., які Відповідач очікує понести під час розгляду апеляційної скарги ТОВ «СІГНЕТ-ЦЕНТ». Також зазначає, що докази про розмір витрат на професійну допомогу будуть подані до суду після ухвалення рішення.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 29.10.2025р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кощеєв І.М. (доповідач), судді Чус О.В., Дармін М.О..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.11.2025р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю СІГНЕТ-ЦЕНТР на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2025р. у справі № 904/2597/25 залишено без руху, надано апелянту строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.11.2025р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 11.02.2026р..

Від представника Товариства з обмеженою відповідальністю СІГНЕТ-ЦЕНТР надійшла заява про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів та підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.02.2026р. судове засідання у справі № 904/2597/25, призначене на 11.02.2026р. о 15:45год, вирішено провести з представником Товариства з обмеженою відповідальністю СІГНЕТ-ЦЕНТР,в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду (зал судового засідання №511) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в підсистеми ЄСІТС.

В судовому засіданні 11.02.2026р. по справі оголошено перерву до 17.02.2026р. на 14:00 год.

17.02.2026р. в систему "Діловодство спеціалізованого суду" внесено інформаційну довідку, відповідно до якої та з у зв`язку з перебуванням судді-доповідача Кощеєва І.М. на лікарняному розгляд справи, призначеної на 17.02.2026 р. не відбувся.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.03.2026р. розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю СІГНЕТ-ЦЕНТР на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2025р. у справі №904/2597/25 призначено в судове засідання на 25.03.2026р..

Від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «СІГНЕТ-ЦЕНТР» надійшла заява про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів та підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.03.2026р., судове засідання у справі № 90/2597/25, призначене на 25.03.2026р. о 17:00год, виіршено провести з представником Товариства з обмеженою відповідальністю «СІГНЕТ-ЦЕНТР», в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду (зал судового засідання №511) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в підсистеми ЄСІТС.

Відповідач не скористався своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечили явку уповноважених представників, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Беручи до уваги, що неявка вказаного учасника провадження у справі, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

У судовому засіданні 25.03.2026р., проведеному в режимі відеоконференції, була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "СІГНЕТ-ЦЕНТР" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просило суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційне підприємство "Горизонт" (далі - відповідач) збитки за договором транспортного експедирування № 171022-1 від 17.10.2022 року у загальному розмірі 583 251,68 грн.

У відзиві на позов Відповідач повідомив, що попередній орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу, яку очікує він понести під час розгляду позовної заяви ТОВ «СІГНЕТ-ЦЕНТ» понести складає 90 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2025р. в задоволенні позову відмовлено.

18.09.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційне підприємство "Горизонт" через систему "Електронний суд" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник просить стягнути з позивача на його користь 90 000,00 грн витрат на правову допомогу.

Додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2025р. заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційне підприємство "Горизонт" про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю СІГНЕТ-ЦЕНТР на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційне підприємство "Горизонт" витрат на професійну правничу допомогу, в розмірі 20 000,00 грн.. Витрати на професійну правничу допомогу, в розмірі 70 000,00 грн. покладено на відповідача.

Приймаючи оскаржуване додаткове рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що між ТОВ "ТЕП "ГОРИЗОНТ" та адвокатом Скосаревим П.В. було укладено договір про надання правової допомоги № 1702/1 ПДГ від 17.02.2025 та додаткову угоду №2 від 23.05.2025, за якою вартість послуг адвоката за ведення справи №904/2597/25 складатиме 90 000,00 грн. Сторони уклали Акт №1 наданих послуг від 16.09.2025, згідно якого загальна вартість наданих послуг становить 90 000,00 грн. Суд першої інстанції не прийняв заперечення позивача щодо недотримання відповідачем процедурних вимог ч. 8 ст. 129 ГПК України, зазначивши, що заяву про орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу відповідач зробив у відзиві на позов, а докази понесених витрат надав разом із заявою про ухвалення додаткового рішення, яку подав через систему "Електронний суд" 18.09.2025, тобто вчасно, зважаючи на те, що вступну та резолютивну частину рішення було оголошено судом в судовому засіданні 15.09.2025. Водночас суд, оцінивши витрати відповідача з урахуванням усіх аспектів і складності справи, часу, який міг би витратити адвокат на вивчення документів та підготовку процесуальних документів як кваліфікований фахівець, зважаючи на заперечення позивача, дійшов висновку про те, що заявлена до стягнення сума компенсації витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 90 000,00 грн. є завищеною, не відповідає принципу співмірності та розумності, є неспіврозмірною з часом, витраченим на їх надання, у зв`язку з чим частково задовольнив заяву, стягнувши з позивача 20 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а додаткове рішення господарського суду слід скасувати, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч.ч.1 та 2 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.

Кожна судова інстанція має вирішувати питання про розподіл судових витрат, тому за наведеними положеннями ст. 124 ГПК України особа має подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду тієї інстанції, де такі витрати були понесені. Відповідний правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 14.02.2019р. у справі №916/24/18, від 21.06.2022р. у справі №908/574/20 та в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.11.2025р. у справі №910/7294/22.

За вказаних обставин вирішення питання стосовно витрат, які поніс відповідач у суді першої інстанції, має вирішуватися з урахуванням положень ч. 2 ст. 124 ГПК України, а саме того, чи подавала особа відповідний розрахунок до цього суду.

Частина 8 ст. 129 ГПК України передбачає, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог в порядку винесення додаткового рішення.

Таким чином, відшкодування судових витрат здійснюється у разі подання разом з першою заявою по суті спору попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат та наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому, перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

Верховний Суд у додатковій постанові від 17.12.2021р. у справі №10/5026/290/2011 (925/1502/20) зазначив, що право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень ст.ст. 124, 129 ГПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.01.2022р. у справі №921/221/21, від 31.05.2022р. у справі №917/304/21).

Отже, оскільки дана справа в суді першої інстанції розглядалась з повідомленням учасників справи, заява про відшкодування судових витрат в суді першої інстанції, за винятком витрат щодо сплаченого нею судового збору, мала бути зроблена до закінчення проведення судового засідання в цьому суді, а відповідні докази - надані цією стороною або до закінчення судового засідання, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом першої інстанції, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.06.2022р. у справі №161/5317/18 зазначила, що потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів у підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів у підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду.

Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду від 20.11.2025р. у справі № 910/7294/22, у постанові від 07.02.2024р. у справі № 910/216/23, у постанові від 07.11.2024р. у справі № 906/835/23.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційне підприємство "Горизонт" не виконані усі вимоги вказаного процесуального законодавства, оскільки відзив на апеляційну скаргу відповідача не містить заяву про відшкодування судових витрат на правничу допомогу та заяву про подання доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, як того вимагають приписи чинного процесуального законодавства.

У відзиві на позов, який є першою заявою поданою під час позовного провадження, зазначено лише попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона очікує понести чи понесла у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції.

Водночас, подання попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, передбачене ст. 124 ГПК України, саме по собі не є тотожним заяві про намір подати докази їх фактичного понесення після ухвалення рішення. Такий розрахунок має інформаційний характер і спрямований на забезпечення процесуальної визначеності, однак не звільняє сторону від обов`язку чітко заявити до закінчення судових дебатів про намір реалізувати право на компенсацію відповідних витрат. Інше тлумачення фактично нівелювало б зміст ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду про те, що зазначення учасником справи орієнтовного розміру витрат на правничу допомогу, який змістовно не висловлює намір останнього отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування цих витрат, виключає можливість задоволення поданої в подальшому таким учасником заяви про ухвалення додаткового рішення за умови, що до судових дебатів останній не заявив про подання доказів на підтвердження зазначених витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, викладена у постанові від 08.09.2025р. у справі №756/5565/23.

Заява про подання доказів, у порядку ч.8 ст. 129 ГПК України, по своїй суті не є тотожним попередньому визначенню учасником справи суми судових витрат на професійну правничу допомогу, а також заяві про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат. Схожий висновок щодо заяв надано у постанові Верховного Суду від 30.05.2024р. у справі №910/5316/21 та в ухвалі від 21.10.2025р. у справі №904/3718/24.

У даному випадку, за твердженням позивача (не спростованим відповідачем), на момент ухвалення рішення Господарського суду Дніпропетровської області 15.09.2025р. у даній справі відповідач не подав докази на підтвердження факту понесення ним витрат на правову допомогу у суді першої інстанції і при цьому представник відповідача не заявив до закінчення судових дебатів про намір надати відповідні докази після ухвалення судового рішення протягом 5 днів, а заява про додаткове рішення подана лише після ухвалення рішення, що свідчить про недотримання заявником вимог, встановлених ч. 8 ст. 129 ГПК України, зокрема, в частині заявлення про відшкодування судових витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції та про намір подати докази понесення судових витрат у встановленому законом порядку.

Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційне підприємство "Горизонт" пропустило один з обов`язкових етапів практичної реалізації принципу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу (постанова Верховного Суду від 01.11.2023р. у справі №905/493/22).

При цьому, Суд не наділений повноваженнями діяти замість сторони та формувати за неї процесуальну позицію щодо розподілу витрат. Реалізація права на компенсацію витрат на професійну правничу допомогу є проявом диспозитивності, а тому залежить виключно від належної та своєчасної ініціативи відповідної сторони. За відсутності чітко вираженої заяви до закінчення судових дебатів, висловленої у порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України, суд позбавлений процесуальних підстав для подальшого вирішення питання про такі витрати.

Відтак, на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення у суду були відсутні докази на підтвердження факту понесення відповідачем витрат на правову допомогу і сторона не заявила до судових дебатів про намір надати відповідні докази після ухвалення рішення.

Постановляючи оскаржуване додаткове рішення, суд першої інстанції не врахував дані обставини і вище зазначені вимоги процесуального закону та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви відповідача.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на недотримання відповідачем приписів ч. 8 ст. 129 ГПК України, внаслідок неподання ним доказів понесених витрат на правову допомогу до завершення розгляду справи, а також не заявлення під час розгляду справи (до закінчення стадії судових дебатів) про намір подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення, ураховуючи сталу та послідовну практику правових позицій у застосуванні ст.ст. 124, 129, 221, 244 ГПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2025р. у справі №904/2597/25 - скасуванню з прийняттям нового додаткового рішення про відмову у задоволенні заяви відповідача.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Додаткове рішення господарського суду зазначеним вимогам не відповідає.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм процесуального права судом попередньої інстанції під час прийняття оскаржуваного процесуального документу знайшли своє підтвердження.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Розподіл судових витрат у зв`язку з розглядом даної апеляційної скарги судом не здійснюється, оскільки Відповідачем оскаржено додаткове рішення щодо вирішення питання про розподіл судових витрат. Натомість, сплата судового збору за подання апеляційної скарги на додаткове рішення Законом України Про судовий збір не передбачена.

Керуючись статтями 123, 124, 126, 129, 232, 234, 235, 244, 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю СІГНЕТ-ЦЕНТР - задовольнити.

Додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2025р. у справі №904/2597/25 скасувати.

Прийняти нове додаткове рішення.

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційне підприємство "Горизонт", про прийняття додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі №904/2597/25 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 26.03.2026 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін