ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2026м. ДніпроСправа № 904/201/26

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Татарчука В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

За позовом Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" (Дніпропетровська обл., м. Дніпро)

до Приватного підприємства "Шеріф" (Дніпропетровська обл., м. Дніпро)

про стягнення заборгованості

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного підприємства "Шеріф" про стягнення заборгованості у загальному розмірі 5286,51грн, з якої: 5129,04грн - основний борг з оплати вартості поставленої електричної енергії за період з квітня по грудень 2018 року, 75,04грн - три відсотки річних, 82,43грн - інфляційні втрати.

Судові витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не сплатив вартість поставленої йому електричної енергії за період з квітня по грудень 2018 за договором про постачання електричної енергії №380/31-120 від 17.05.1999.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.01.2026 (суддя Золотарьова Я.С.) відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Дніпропетровської області №223 від 09.03.2026 у зв`язку із відрахуванням зі штату судді Золотарьової Я.С., відповідно до пункту п. 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, здійснено повторний автоматичний розподіл матеріалів справи по вх.№4-166/26 справи №904/201/26.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.03.2026 справу №904/201/26 передано на розгляд судді Татарчуку В.О.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2026 прийнято справу №904/201/26 до свого провадження. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження

Відповідач не надав відзив на позовну заяву.

З приводу дотримання прав відповідача під час розгляду даної справи судом, слід зазначити таке.

Господарським судом направлялася ухвала суду від 19.01.2026 на адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, пл. Соборна, буд. 7.

Однак, поштовий конверт з ухвалою суду від 19.01.2026 (про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження) був повернутий працівниками поштового зв`язку з відміткою: "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 50-52 том 1).

Частиною одинадцятою статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з положеннями частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є:

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення (пункт 3);

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 4);

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (пункт 5).

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009, і які регулюють відносини між ними.

Відповідно до пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження.

Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Суд зазначає, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями 162, 165, 180 Господарського процесуального кодексу України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, суд вважає, що факт неотримання відповідачем поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і незвернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення.

З огляду на правильність наявної в матеріалах справи адреси відповідача, враховуючи вищевикладені обставини, а також термін зберігання поштової кореспонденції відділенням поштового зв`язку і її повернення до суду "одержувач відсутній за вказаною адресою", суд дійшов висновку, що останнім днем строку для подання відзиву на позов необхідно вважати 17.02.2026, оскільки 02.02.2026 - день проставлення поштової відмітки про причину повернення конверту, яким направлялась відповідачу ухвала суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі за якою було зобов`язано надати відповідача відзив на позов.

Будь-яких клопотань про продовження зазначеного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною другою статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску наведеного строку суду також не повідомлено.

Станом на 10.04.2026 відповідач відзив на позов не надав.

Згідно із частиною першою статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України").

Судом також враховано, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Враховуючи предмет та підстави позову у даній справі, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення. Відповідач мав достатньо часу для подання відзиву на позовну заяву, однак не зробив цього, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем до суду не надано.

Таким чином, суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

Відповідно до пункту 10 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним з основних засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Враховуючи достатність часу наданого сторонами для подання заяв по суті справи чи з процесуальних питань, суд вважає за можливе завершити розгляд справи.

Згідно з частиною четвертою статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без виклику учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд,-

УСТАНОВИВ:

26.02.2008 між Відкритим акціонерним товариством "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго" (змінено назву на Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі", що підтверджується витягом із статуту) (далі позивач, постачальник) та Приватним підприємством "Шеріф" (далі відповідач, споживач) було укладено додаткову угоду №2/322, якою договір про постачання електричної енергії №380/31-120 від 17.05.1999 (далі-договір) викладено в новій редакції.

Відповідно до розділу 1 договору, позивач продає електричну енергію відповідачу для забезпечення потреб електроустановок відповідача з приєднаною потужністю 6,4кВт (КВА), величини якої по площадках вимірювання та точках продажу визначені додатком "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", а відповідач оплачує позивачу вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Точка (точки) продажу електричної енергії - межа балансової належності, на якій відбувається перехід права власності на електричну енергію визначена додатками "Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін" між постачальником та споживачем, та "Загальна схема електропостачання", які є невід`ємною частиною даного договору або інша межа обумовлена окремим додатком до договору.

Споживач зобов`язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатку "Порядок розрахунків" та додатку "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії" (пункт 2.3.3 договору).

Приписами пункту 7.1 договору встановлено, що облік електроенергії, спожитої споживачем та (або) субспоживачами, приєднаними до електричних мереж споживача, здійснюється згідно з вимогами ПУЕ та ПКЕЕ. Для розрахункового обліку електричної енергії мають використовуватися засоби обліку, внесені до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, допущені до застосування в Україні та погоджені постачальником. У разі порушення споживачем вимог нормативно-технічних документів щодо встановлення та експлуатації засобів обліку, їх покази не враховуються при розрахунках за спожиту електроенергію, а обсяги спожитої електроенергії визначаються постачальником згідно з вимогами додатка "Порядок розрахунків".

Пунктом 9.8 договору визначено, що цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2008 року.

Пунктом 9.8.1 договору встановлено, що договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками без зауважень та заперечень до нього.

Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В матеріалах справи відсутні докази того, що договір визнавався недійсним в судовому порядку.

Так, жодна зі сторін письмово не виявила бажання припинити дію договору. Відтак, договір про постачання електричної енергії споживачу №380/31-120 від 17.05.1999 був чинним на час виникнення спірних правовідносин.

Сторонами відповідно до умов договору укладено додаток №2-5, 8, 10-12 (а.с. 14-22 том 1).

Додатки підписані сторонами та скріплені печатками без зауважень та заперечень до них.

Пунктом 1 Додатку №3 "Порядок розрахунків" до договору визначено, зокрема, що розрахунковим періодом встановлюється місяць з 12 числа попереднього місяця до такого ж числа розрахункового місяця.

Відповідно до пункту 4.2 Додатку №3 "Порядок розрахунків" до договору остаточний розрахунок здійснюється на підставі самостійно отриманого у постачальника рахунка протягом доби після подання Акту про використану електричну енергію відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії, згідно п.2.2 цього додатку, або за остаточним рахунком нарахованим згідно п. 2.3 цього Додатку, протягом 5 операційних банківських днів з дня отримання рахунку. У разі несвоєчасного подання Акту про використану електричну енергію споживач забезпечує остаточний розрахунок за спожиту електроенергію протягом 5 операційних банківських днів з дня закінчення розрахункового періоду.

Позивач зазначає, що за період з квітня по грудень 2018 року належним чином виконував свої зобов`язання з поставки електричної енергії на загальну суму 5129,04грн, про підтверджується складеними актами прийняття-передавання товарної продукції та рахунками для оплати за вказаний період:

- рахунок на активну електроенергію №111/380/31-120/4-1 за квітень 2018;

- акт №111/380/31-120/4-1 прийняття-передавання товарної продукції за квітень 2018 від 30.04.2018;

- рахунок за активну електроенергію №111/380/31-120/5/1у-2 за травень 2018;

- акт №111/380/31-120/5/1у-2 прийняття-передавання товарної продукції за травень 2018 від 31.052018;

- рахунок №111/380/31-120/6/1 за активну електроенергію за червень 2018;

- акт №111/380/31-120/6/1 прийняття-передавання товарної продукції за червень 2018 від 30.06.2018;

- рахунок №111/380/31-120/7/1 за активну електроенергію за липень 2018;

- акт №111/380/31-120/7/1 прийняття-передавання товарної продукції за серпень 2018 від 31.07.2018;

- рахунок №111/380/31-120/8/1ав за активну електроенергію за серпень 2018;

- акт №111/380/31-120/8/1ав прийняття передавання товарної продукції за серпень 2018;

- рахунок № 111/380/31-120/9/1ав за активну електроенергію за вересень 2018-1 аркуш;

- акт №111/380/31-120/9/1ав прийняття-передавання товарної продукції за вересень від 30.09.2018-1 аркуш;

- рахунок №111/380/31-120/10/1ав за активну електроенергію за жовтень 2018;

- акт №111/380/31-120/10/1ав прийняття -передавання товарної продукції за жовтень 2018 від 31.10.2018;

- рахунок №111/380/31-120/11/1 за активну електроенергію за листопад 2018;

- акт №111/380/31-120/11/1 прийняття-передавання товарної продукції за листопад 2018 від 30.11.2018;

- рахунок №111/380/31-120/12/1 за активну електроенергію за грудень 2018;

- акт №111/380/31-120/12/1 прийняття-передавання товарної продукції за грудень 2018 року від 31.12.2018 (а.с. 24-зворотній аркуш 32 том 1).

Зазначені акти та відповідні рахунки були направлені відповідачу засобами поштового зв`язку 11.07.2025 разом із супровідним листом № 31025/1001 від 09.07.2025, що підтверджується списком згрупованих відправлень та чеком АТ "Укрпошта" (а.с. 23, 33 том 1).

Відповідач за поставлену електричну енергію за наведений період не сплатив, у зв`язку з чим, заборгованість становить 5129,04грн. Зазначене і є причиною виникнення спору.

Предметом доказування у цій справі є обставини укладення договору постачання електричної енергії, строк його дії, строк оплати, докази оплати, наявність/відсутність заборгованості.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів (пункт 3 частини першої статті 57 Закону України "Про ринок електричної енергії").

Споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів (пункт 1 частини третьої статті 58 Закону України "Про ринок електричної енергії").

Відповідно до частини першої статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частиною першою статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем дотримано положення договору в частині виконання його зобов`язань.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним.

У відповідності до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Враховуючи визначений контрагентами у пункті 4.2 Додатку №3 "Порядок розрахунків" порядок розрахунків за електричну енергію та приймаючи до уваги її споживання відповідачем, суд зазначає, що строк оплати є таким, що настав.

Будь-яких доказів своєчасної оплати відповідачем заявленої позивачем до стягнення заборгованості у сумі 5129,04грн згідно з положеннями статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України під час розгляду справи не надано, а судом таких обставин не встановлено.

Окрім вимоги про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію позивач просить стягнути з відповідача три відсотки річних 75,04грн за загальний період з 22.07.2025 по 15.01.2026 та інфляційні втрати у сумі 82,43грн за період з 22.07.2025 по 15.01.2026 (а.с. зворотній аркуш 2, 3 том 1).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом не встановлено порушень при перевірці здійсненого позивачем розрахунку трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд дійшов висновку про більшу вірогідність доказів, наданих позивачем у підтвердження обґрунтування своєї позиції. Такі висновки суду засновані передусім на відсутності належних спростувань з боку відповідача цих обставин.

Враховуючи вищевикладене, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в загальному розмірі 5286,51грн, з якої: 5129,04грн основної заборгованості, 75,04грн трьох відсотків річних та 82,43грн інфляційних втрат.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача і стягненню на користь позивача підлягають 2662,40грн витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77 79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" до Приватного підприємства "Шеріф" про стягнення заборгованості у загальному розмірі 5286,51грн, з якої: 5129,04грн основний борг з оплати вартості поставленої електричної енергії за період з квітня по грудень 2018 року, 75,04грн три відсотки річних, 82,43грн інфляційні втрати задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Приватного підприємства "Шеріф" (49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, пл. Соборна, буд. 7; ідентифікаційний код 13423340) на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" (49107, Дніпропетровська область, м. Дніпро, шосе Запорізьке, буд. 22, ідентифікаційний код 23359034) 5129,04грн основного боргу, 75,04грн - трьох відсотків річних, 82,43грн - інфляційних втрат та 2662,40грн витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 10.04.2026.

Суддя В.О. Татарчук