ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

"25" березня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/1912/24

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі судового засідання Я.С. Кондратюк

за участю представників:

від позивача Тетарчук І.В.,

від відповідача не з`явився,

розглянувши у підготовчому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Ранголі до Компанії New Way Ithalat Ihracat Ve Ticaret Limited Sirketi (03426, Стамбул/Туреччина, квартал Гьозтепе, вул. Батишехір, сіте Батишехир, поверх 1, корпус №2/1/38 Багджилар, управління податкової інспекції Гюнешлі ) про розірвання контракту, стягнення 715375,00 доларів США та 3914242,00 грн. збитків, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Ранголі звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Компанії New Way Ithalat Ihracat Ve Ticaret Limited Sirketi про:

- розірвання контракту № NW/UZB-2023.07 від 07.07.2023 р., укладеного між ТОВ Ранголі та Компанією New Way Ithalat Ihracat Ve Ticaret Limited Sirketi у зв`язку із істотним порушенням відповідачем його умов;

- стягнення з Компанії New Way Ithalat Ihracat Ve Ticaret Limited Sirketi на користь ТОВ Ранголі 715375,00 доларів США та 3914242,00 грн. збитків всього включно з упущеною вигодою та штрафом за непоставку товару.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов контракту № NW/UZB-2023.07 від 07.07.2023 р. щодо поставки передбаченого контрактом товару в обумовлені строки.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.05.2024 р. вказану позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Ранголі (вх. № 1960/24) залишено без руху.

При цьому 16.05.2024 р. від представника позивача Тетарчук І.В. до господарського суду надійшла заява про усунення недоліків (вх. № 19806/24).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.05.2024 р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Ранголі прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1912/24, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження з викликом учасників справи, при цьому підготовче засідання призначено на 17.12.2024 р. о 10:30 год.; постановлено звернутися до Компетентного органу Турецької Республіки із судовим дорученням про вручення відповідачу - Компанії New Way Ithalat Ihracat Ve Ticaret Limited Sirketi (03426, Стамбул/Туреччина, квартал Гьозтепе, вул. Батишехір, сіте Батишехир, поверх 1, корпус №2/1/38 Багджилар, управління податкової інспекції Гюнешлі ) копії позовної заяви з додатками та ухвали суду від 20.05.2024 р. через Міністерство юстиції України; зобов`язано ТОВ Ранголі в строк до 31.05.2024 р. подати до Господарського суду Одеської області нотаріально засвідчені переклади на турецьку мову позовної заяви з додатками (у трьох примірниках), ухвали Господарського суду Одеської області від 20.05.2024 р. (у трьох примірниках), доручення про вручення документів (у трьох примірниках), виклик (повідомлення) про день судового розгляду (у трьох примірниках), підтвердження про вручення документа (у трьох примірниках); зупинено провадження у справі № 916/1912/24 на строк до 17.12.2024 р.

29.05.2024 від ТОВ Ранголі до господарського суду надійшла заява (вх. № 21570/24), в якій представник позивача просить суд долучити до матеріалів справи нотаріально засвідчені переклади на турецьку мову позовної заяви з додатками (у трьох примірниках), ухвали Господарського суду Одеської області від 20.05.2024 р. (у трьох примірниках), доручення про вручення документів (у трьох примірниках), виклик (повідомлення) про день судового розгляду (у трьох примірниках), підтвердження про вручення документа (у трьох примірниках).

Супровідним листом Господарського суду Одеської області від 03.06.2024 р. направлено Південному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (м. Одеса) судове доручення щодо здійснення належного повідомлення Компанії New Way Ithalat Ihracat Ve Ticaret Limited Sirketi про розгляд даної справи через Міністерство юстиції України у порядку, визначеному Угодою між Україною та Турецькою Республікою про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах, та Інструкцією про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень.

28.06.2024 р. від Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до господарського суду надійшло повідомлення (вх. № 25210/24) про направлення до Міністерства юстиції України запиту Господарського суду Одеської області про міжнародну правову допомогу стосовно Компанії New Way Ithalat Ihracat Ve Ticaret Limited Sirketi з проханням направлення запиту до компетентного органу Турецької Республіки.

13.12.2024 р. від ТОВ Ранголі до господарського суду через підсистему Електронний суд ЄСІТС надійшла заява (вх. № 31047/24) про участь заявника у судовому засіданні, призначеному на 17 грудня 2024 року о 10:30 год., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.12.2024 р. у справі № 916/1912/24 було задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Ранголі про участь у підготовчому засіданні, яке призначене на 17 грудня 2024 р. о 10:30 год., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку ЄСІТС (ВКЗ) (доступ до системи за посиланням: vkz.court.gov.ua).

Під час підготовчого засідання 17.12.2024 р. суд зазначив про те, що станом на дату підготовчого засідання від Міністерства юстиції України на адресу суду не надходила відповідь про виконання Компетентним органом Турецької Республіки судового доручення та вручення відповідачу - Компанії New Way Ithalat Ihracat Ve Ticaret Limited Sirketi судових документів. Викладене вказує на те, що у суду відсутні докази повідомлення відповідача про розгляд даної справи, а тому обставини, що зумовили зупинення провадження у справі № 916/1912/24 станом на 17.12.2024 р., не усунуто.

Представник позивача у підготовчому засіданні проти зупинення провадження у справі не заперечував.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.12.2024 року зупинено провадження у справі № 916/1912/24 до надходження відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги, вручення виклику до суду чи інших документів.

24.10.2025 року Господарським судом Одеської області надіслано Південному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (м. Одеса) лист, в якому, враховуючи відсутність на момент звернення з даним листом відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення щодо здійснення належного повідомлення Компанії New Way Ithalat Ihracat Ve Ticaret Limited Sirketi, суд просив у найкоротші строки повідомити стосовно виконання судового доручення щодо здійснення належного повідомлення Компанії New Way Ithalat Ihracat Ve Ticaret Limited Sirketi у справі 916/1912/24 відповідно до ухвали Господарського суду Одеської області від 20.05.2024 р.

Так, 07.11.2025 року від Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов лист стосовно виконання судового доручення щодо здійснення належного повідомлення Компанії New Way Ithalat Ihracat Ve Ticaret Limited Sirketi у справі 916/1912/24 (вх. № 35416/25), згідно з яким міжрегіональним управління надіслано документи, складені в ході виконання на території Турецької Республіки доручення Господарського суду Одеської області про вручення документів компанії New Way Ithalat Ihracat Ve Ticaret Limited Sirketi.

Телефонограмою Господарського суду Одеської області від 23.01.2026 року повідомлено представника позивача адвоката Тетарчук Інну Віталіївну про необхідність отримання вказаних документів у будівлі суду для здійснення нотаріально засвідченого перекладу на українську мову.

26.01.2026 року від Товариства з обмеженою відповідальністю Ранголі до господарського суду надійшла заява (вх. № 2743/26), в якій позивач просить суд видати представнику ТОВ Ранголі нарочно документи для здійснення перекладу.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.01.2026 р. поновлено провадження у справі № 916/1912/24 з 26 лютого 2026 р. та призначено підготовче засідання на 26 лютого 2026 р. об 11:30 год.; встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю Ранголі строк для подання до Господарського суду Одеської області нотаріально засвідченого перекладу на українську мову документів, складених в ході виконання на території Турецької Республіки доручення Господарського суду Одеської області про вручення документів компанії New Way Ithalat Ihracat Ve Ticaret Limited Sirketi до 20.02.2026 року.

09.02.2026 року від Товариства з обмеженою відповідальністю Ранголі до господарського суду надійшла заява (вх. № 4681/26), відповідно до якої позивач подає до суду нотаріально засвідчений переклад на українську мову документів, складених в ході виконання на території Турецької Республіки доручення Господарського суду Одеської області про вручення документів компанії New Way Ithalat Ihracat Ve Ticaret Limited Sirketi.

12.02.2026 р. від Товариства з обмеженою відповідальністю Ранголі до господарського суду через підсистему Електронний суд ЄСІТС надійшла заява про участь у судових засіданнях у справі № 916/1912/24 в режимі відеоконференції (вх. № 5347/26), відповідно до якої позивач просить суд надати можливість брати участь у судових засіданнях по справі № 916/1912/24 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23 лютого 2026 року задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Ранголі про проведення підготовчого засідання у справі № 916/1912/24, яке призначене на 26 лютого 2026 р. об 11:30 год., та усіх наступних засідань суду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку ЄСІТС (ВКЗ).

Так, у підготовчому засіданні господарського суду 26.02.2026 р. по справі № 916/1912/24 протокольно оголошено перерву до 11 березня 2026 року об 11:30 год.

У підготовчому засіданні господарського суду 11.03.2026 р. по справі № 916/1912/24 протокольно оголошено перерву до 18 березня 2026 року о 12:30 год.

17.03.2026 р. від Товариства з обмеженою відповідальністю Ранголі до господарського суду через підсистему Електронний суд ЄСІТС надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання (вх. № 9434/26), відповідно до якого позивач просить суд відкласти підготовче засідання з огляду на участь представника позивача в іншому судовому засіданні.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.03.2026 р. підготовче засідання відкладено на 25 березня 2026 р. об 11:00 год.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 366 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК) України, підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 2 ст. 366 ГПК України у випадках, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, підсудність справ за участю іноземних осіб може бути визначено за угодою сторін.

Як свідчить додана до позовної заяви копія контракту № NW/UZB-2023.07 від 07.07.2023 р., на який посилається позивач в обґрунтування позову, зазначений контракт не містить угоди сторін щодо підсудності спорів, які виникають з його виконання, Господарському суду Одеської області.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України Про міжнародне приватне право, цей Закон застосовується, зокрема, щодо питань визначення підсудності судам України справ з іноземним елементом.

Статтею 76 Закону України Про міжнародне приватне право передбачено, що суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках:

1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону;

2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача;

3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України;

4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні;

5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні;

6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання;

7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України;

8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України;

9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України;

10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном;

11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України;

12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Згідно з ч. 10 ст. 29 ГПК України позови до відповідача, який не має в Україні місцезнаходження чи місця проживання, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна.

У позовній заяві позивач посилається на те, що відповідно до специфікації № 1 від 11.07.2023 року країною призначення товару сторони погодили Україну, умови поставки: FOB Самсун, Туреччина. Сторонами було погоджено поставку на умовах FOB Інкотермс 2010, в подальшому в країну призначення товар мав бути доставлений морським транспортом в Одесу, порт Ізмаїл, погодженим перевізником. При цьому позивачем 25.07.2023 року було здійснено 100% передоплату за 1000 мт. на суму 485000 доларів США та 230375 доларів США 27.10.2023 р.

Проте, поставка товару в узгоджені сторонами строки в період жовтень-листопад 2023 року не відбулася.

Разом з тим, суд звертає увагу, що предметом позову є вимоги про розірвання контракту; стягнення з відповідача на користь позивача передоплати за товар та упущеної вигоди внаслідок неотримання доходу від реалізації товару на території України суб`єктам господарювання, з якими у позивача були укладені відповідні господарські договори з реалізації товару непоставленого відповідачем.

Як вбачається з п.п. 3.2, 3.3 контракту товар має поставлятися на умовах FOB Самсун. Всі поставки повинні бути здійсненні відповідно до Інкотермс-2010. Натомість п. 3.1 контракту визначено, що місцем призначення продукції є Україна.

За умовами п. 3.7 контракту всі ризики і право власності на товар переходить від продавця до покупця після відвантаження товару на судно на FOB Самсун.

Крім того, відповідно до наявних у матеріалах справи специфікації № 1 до контракту та додаткової угоди № 2 про зміни та доповнення до контракту № NW/UZB-2023.07 від 07.07.2023 р. умовами поставки визначено також FOB Самсун, Туреччина.

Відповідний базис поставки FOB згідно з умовами правил Інкотермс 2010 означає, що продавець здійснив поставку в момент, коли товар був наданий у розпорядження покупця на площах судна, визначеного продавцем, і саме з цього моменту покупець несе ризики втрати чи пошкодження товару.

З урахуванням викладеного, підставою позовних вимог є фактичні дії продавця (відповідача) щодо непоставки позивачу товару на умовах FOB Самсун, Туреччина, тобто за межами території України.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття суд, встановлений законом містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах (стаття 1 ГПК України).

Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Параграфом 3 глави 2 ГПК України урегульовано територіальну юрисдикцію (підсудність).

Відповідно до статті 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцем проживання фізичної особи, яка не є підприємцем, визнається зареєстроване у встановленому законом порядку місце її проживання або перебування.

Статтею 45 ГПК України визначено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Як вбачається з позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Ранголі, відповідачем вказано Компанію New Way Ithalat Ihracat Ve Ticaret Limited Sirketi (03426, Стамбул/Туреччина, квартал Гьозтепе, вул. Батишехір, сіте Батишехир, поверх 1, корпус № 2/1/38 Багджилар, управління податкової інспекції Гюнешлі ).

Суд зазначає про те, що питання які виникають щодо правового регулювання всіх видів зовнішньоекономічної діяльності в Україні, включаючи зовнішню торгівлю, економічне, науково-технічне співробітництво, спеціалізацію та кооперацію в галузі виробництва, науки і техніки, економічні зв`язки в галузі будівництва, транспорту, експедиторських, страхових, розрахункових, кредитних та інших банківських операцій, надання різноманітних послуг (у тому числі і у сфері правового регулювання приватноправових відносин з іноземним елементом) урегульовано Законом України Про зовнішньоекономічну діяльність. У своїй зовнішньоекономічній діяльності сторони можуть обирати країну і право, яке буде застосовуватися до арбітражного розгляду, а також те, за якою процедурою буде проходити розгляд справи.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 38 Закону України Про зовнішньоекономічну діяльність спори, що виникають між суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб`єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

Відповідно до положень статті 39 Закону України Про зовнішньоекономічну діяльність будь-які спори щодо застосування положень цього Закону та законів, прийнятих на виконання цього Закону, можуть бути предметом розгляду: в суді України, якщо одна із сторін у справі - фізична особа та/або держава; в господарських судах, якщо сторонами у справі виступають юридичні особи. Міждержавні спори, які можуть виникнути в результаті дій України при застосуванні цього Закону, вирішуються у погодженому сторонами порядку згідно з нормами міжнародного права.

Іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (стаття 365 ГПК України).

Разом з тим, у розгляді справ у спорах за участю іноземних підприємств і організацій господарським судам України слід виходити із встановленої статтею 11 ГПК України пріоритетності застосування правил міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо правил, передбачених законодавством України.

Згідно з положеннями статті 366 ГПК України підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У випадках, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, підсудність справ за участю іноземних осіб може бути визначено за угодою сторін.

Так, питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який впливає на виникнення, зміну або припинення правовідносин, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України Про міжнародне приватне право.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про міжнародне приватне право цей Закон застосовується до питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, зокрема, щодо підсудності судам України справ з іноземним елементом.

Згідно зі ст. 75 Закону України Про міжнародне приватне право підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися. Суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав та про наявність таких підстав суду стало відомо до відкриття провадження у справі. Суд залишає позов без розгляду, якщо після відкриття провадження у справі буде з`ясовано, що у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 цього Закону суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом, а саме: якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні; якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України; якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України; якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном; якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України; в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Статтею 77 Закону України Про міжнародне приватне право визначені випадки виключної підсудності справ з іноземним елементом судам України, при цьому статтею 78 вказаного Закону передбачено, що компетенція інших органів України щодо розгляду справ з іноземним елементом визначається законами України з урахуванням статей 75 - 77 цього Закону.

Наведені вище норми Закону України Про міжнародне приватне право свідчать про те, що суди, отримавши позовну заяву з вимогою до юридичної особи - нерезидента, повинні перш за все визначити, чи підсудна справа за участю іноземної особи судам України на підставі положень статей 76, 77 цього Закону) та чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, оскільки згідно зі статтею 75 Закону України Про міжнародне приватне право підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Наразі суд зауважує, що Господарським судом Одеської області позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Ранголі було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1912/24, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження з викликом учасників справи; постановлено звернутися до Компетентного органу Турецької Республіки із судовим дорученням про вручення відповідачу - Компанії New Way Ithalat Ihracat Ve Ticaret Limited Sirketi копії позовної заяви з додатками та ухвали суду від 20.05.2024 р. через Міністерство юстиції України.

З огляду на викладене, господарським судом було вжито заходів для належного повідомлення відповідача та з`ясування його позиції, в т.ч. й стосовно належної підсудності даної господарської справи, можливості її розгляду за законодавством України або ж наявності таких заперечень.

Положеннями ч. 1 ст. 6 Закону України Про зовнішньоекономічну діяльність визначено, що суб`єкти, які є сторонами зовнішньоекономічного договору (контракту), мають бути здатними до укладання договору (контракту) відповідно до цього та інших законів України та/або закону місця укладання договору (контракту). Зовнішньоекономічний договір (контракт) складається відповідно до цього та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України. Суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності при складанні тексту зовнішньоекономічного договору (контракту) мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо та у виключній формі цим та іншими законами України.

Право на передачу спору, який відноситься до юрисдикції господарського суду, за угодою сторін на вирішення суду іншої держави передбачено у статті 23 ГПК України.

Згідно з ч. 5 ст. 29 ГПК України позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Так, умовами укладеного між сторонами контракту не було визначено підсудності справи судам України у разі спору між сторонами, натомість визначено, що спір повинен розглядатися в Міжнародному комерційному арбітражному суді Турецької республіки відповідно до Правил Міжнародного комерційного арбітражного суду Турецької республіки, однак такого суду не існує.

Відповідно до статті 2 Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень (Нью-Йорк, 10.06.1958) кожна Договірна Держава визнає письмову угоду, за якою сторони зобов`язуються передавати в арбітраж всі чи які-небудь спори, що виникли чи можуть виникнути між ними у зв`язку з яким-небудь конкретним договірним чи іншим правовідношенням, об`єкт якого може бути предметом арбітражного розгляду. Термін письмова угода включає арбітражне застереження у договорі чи арбітражну угоду, підписану сторонами, чи таку, що міститься в обміні листами чи телеграмами. Суд Договірної Держави, якщо до нього надходить позов із питання, за яким сторони уклали угоду, передбачену цією статтею, повинен, на прохання однієї зі сторін, направити сторони в арбітраж, якщо не встановить, що згадана угода недійсна, втратила силу чи не може бути виконана.

Зазначений обов`язок визнання арбітражної угоди вимагає від суду також тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності (принцип імунітету та автономії арбітражної угоди).

У пункті 113 Керівництва Секретаріату ЮНСІТРАЛ по Нью-Йоркській конвенції 1958 року зазначається, що відносно арбітражної угоди судами визнавалося, що вона не може бути виконана, якщо арбітражна угода мала патологічний характер, головним чином у наступних випадках: 1) якщо положення арбітражної угоди були складені нечітко і не містили достатньо вказівок, які б дозволили перейти до арбітражного розгляду, та II) якщо в арбітражній угоді призначалася арбітражна установа, яка не існує. Але суди також можуть застосовувати підхід, спрямований на сприяння арбітражного розгляду, тобто тлумачити нечіткі чи непослідовні формулювання арбітражних угод таким чином, щоб підтримати ці угоди. Переважне право повинно віддаватися наміру сторін врегулювати спір в арбітражному порядку.

Таким чином, суд має тлумачити незначні помилки та неточності в назві арбітражних установ, що передбачені в арбітражній угоді, на користь міжнародного комерційного арбітражу. Але вирішення питання про виконуваність чи невиконуваність арбітражної угоди у зв`язку з наявністю помилок у найменуванні арбітражної установи є дискрецією суду, який ухвалює рішення з урахуванням усіх обставин справи. Подібні висновки викладені у постанові Великої палати Верховного Суду від 28.08.2018 у справі № 906/493/16.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.08.2018 у справі № 906/493/16 викладено також правові висновки про те, що:

- у разі наявності арбітражної угоди між сторонами спору та поданого стороною відповідно до вимог ГПК України клопотання про припинення провадження господарський суд може продовжити розгляд справи за умови встановлення в передбаченому законом порядку недійсності, втрати чинності або неможливості виконання вказаної угоди не пізніше початку розгляду справи по суті;

- господарський суд має тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності, забезпечуючи принцип автономності арбітражної угоди;

- суд може визнати угоду такою, що не може бути виконана, внаслідок істотної помилки сторін у назві арбітражу, до якого передається спір (відсилання до неіснуючої арбітражної установи), за умови відсутності в арбітражній угоді вказівки на місце проведення арбітражу чи будь-яких інших положень, які б дозволяли встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певної арбітражної установи чи регламенту, за яким має здійснюватися арбітражний розгляд. У разі невизначеності арбітражної установи сторона арбітражної угоди не має обов`язку перед зверненням до компетентного державного суду звертатися до однієї чи декількох арбітражних установ для того, щоб вони вирішили питання щодо своєї компетенції стосовно цього спору. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.05.2019 у справі № 921/421/18. від 24.07.2019 у справі № 904/3096/18, від 13.06.2019 у справі № 913/488/18. від 25.06.2019 у справі № 911/1696/18, від 15.10.2019 у справі № 911/1595/18, від 26.07.2021 у справі № 908/16/21, від 28.09.2021 у справі № 910/1022/21.

У правовій позиції в справі № 906/493/16 від 28.08.2018 р. Верховний Суд. висловився стосовно неможливості вирішення спору в арбітражному порядку за наявності помилки в його назві чи місцезнаходженні. Так, відсилання до арбітражної установи, якої не існує, або наявність інших неточностей, що не дають змоги встановити справжні наміри сторін про певну арбітражну установу, дає суду підстави для визнання арбітражної угоди недійсною.

Таким чином, арбітражна угода, викладена у п. 9.2 Контракту № NW/UZB-2023.07 від 07 липня 2023 року, укладена між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю Ранголі та відповідачем - Компанією New Way Ithalat Ihracat Ve Ticaret Limited Sirketi, є такою, що не може бути виконана та недійсною внаслідок істотної помилки сторін у назві арбітражу, до якого передається спір (відсилання до неіснуючої арбітражної установи).

Водночас судом встановлено, що спір виник з приводу виконання контракту, зобов`язання за яким, на думку позивача, порушені відповідачем. Позовні вимоги стосуються стягнення попередньої оплати за товар, а також збитків у вигляді упущеної вигоди та штрафу за непоставку товару і, у випадку задоволення позовних вимог, зобов`язальною стороною яка повинна здійснити певні дії, а саме - перерахувати (повернути) грошові кошти, є відповідач, який не зареєстрований на території України.

Разом з тим позивач наголошує, що сторони погодили місце виконання договору (місце поставки товару) в місті Ізмаїл Одеської області та з урахуванням особливостей контракт може бути виконаний виключно в Україні, порт Одеси.

При цьому, як встановлено судом, у контракті сторонами узгоджено умови поставки - FOB, Самсун, Туреччина (Інкотермс 2010).

Умови FOB у міжнародній торгівлі Free On Board згідно з Інкотермс 2010 означають (англ. free on board - франко-борт.) категорія перевезень, де точкою франко, тобто, місцем переходу відповідальності від постачальника до одержувача, є безпосередньо судно покупця, тобто продавець повинен доставити товар на судно покупця або на судно обраного покупцем перевізника, при цьому покупець несе відповідальність за товар до тих пір поки він не буде завантажений на судно. Таким чином, продавець виконав поставку коли товар пройшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Вона визначає права та обов`язки продавця, покупця при постачанні товарів.

При використанні умови франко-борт, продавець несе відповідальність за доставку продукції на судно, вказане покупцем. Водночас, продавець не несе відповідальності за витрати на транспортування.

По суті це означає, що продавець повинен організувати транспортування до зазначеного судна. Усі витрати на транспорт вже будуть включені у вартість продукції, що реалізується. Проте продавець не несе відповідальності за оформлення необхідних документів на експорт та імпорт, а також за будь-які ризики та збитки, які можуть виникнути після того, як вантаж був доставлений на завод чи об`єкт покупця.

Це означає, що особа, яка реалізує продукцію, надає товар покупцю на судні. Замовник перебирає всі витрати, ризики на транспортування продукції від точки зберігання до місця призначення.

Таким чином, судом встановлено, що умовами контракту сторонами погоджено фактичні умови поставки товару - на судні продавця в названому порту відвантаження. Тобто, місцем виконання контракту є місце фактичної передачі товару продавцем уповноваженій особі покупця на території Туреччини, з якої і мала відбулась доставка товару.

З огляду на вищенаведені норми та встановлені судом обставини (щодо визначення сторонами умов в частині території виконання контракту), господарський суд зазначає про відсутність підстав для визначення підсудності цього спору судам України згідно з положеннями пункту 7 частини першої статті 76 Закону України Про міжнародне приватне право.

При цьому посилання позивача на те, що кінцевим місцем призначення товару є місто Ізмаїл Одеської області, з також завдання збитків внаслідок неотримання доходу від реалізації товару на території України суб`єктам господарювання, з якими у позивача були укладені відповідні господарські договори з реалізації товару, непоставленого відповідачем, як на підставу визначення підсудності цього спору судам України, суд вважає помилковими, оскільки умовами поставки сторони прямо визначили місце виконання контракту: порт Самсун, Туреччина, при цьому значення має подія, яка за контрактом є юридичним фактом виконання зобов`язання продавцем, а не подальші наслідки порушення виконання такого зобов`язання в Україні. Тобто, у розумінні положень пункту 7 частини першої статті 76 Закону України Про міжнародне приватне право подією, що стала підставою для подання позову. Такою подією згідно з умовами Контракту є саме факт виконання продавцем свого обов`язку з передачі товару відповідно до положень пункту 3.2 контракту.

Крім того, позивачем не надано доказів, що на території Одеської області знаходиться майно відповідача, або доказів наявності інших обставин, передбачених ст. 76 Закону України Про міжнародне приватне право.

З урахуванням викладеного, позовна заява не підлягає розгляду господарським судом за правилами господарського судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

За таких обставин, суд вважає, що даний спір підлягає розгляду за місцезнаходженням відповідача - Компанії New Way Ithalat Ihracat Ve Ticaret Limited Sirketi (03426, Стамбул/Туреччина, квартал Гьозтепе, вул. Батишехір, сіте Батишехир, поверх 1, корпус № 2/1/38 Багджилар, управління податкової інспекції Гюнешлі ) в суді Турецької Республіки.

В силу вимог ч. 1 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз зазначеної норми міжнародного права свідчить, що обов`язково суд повинен бути встановлений законом, тобто кожен має право на розгляд справи компетентним судом, компетентність якого встановлюється тільки законом, при цьому обов`язковим є дотримання правил юрисдикції (підсудності), визначених в параграфі 3 глави 2 ГПК України.

Європейський суд з прав людини у справі Устименко проти України (заява N 32053/13) констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Також Європейський суд з прав людини в рішенні у справі Сокуренко і Стригун проти України від 20.07.2006 (заяви N 29458/04, N 29465/04) зазначив, що фраза встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Така ж позиція наведена Європейським судом з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі Zand v. Austria, де крім цього вказано, що поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Таким чином, складова верховенства права, закріплена у пункті 1 статті 6 Конвенції, передбачає, зокрема, розгляд справи належним судом, в даному випадку - судом, до територіальної юрисдикції якого відноситься поданий господарський позов.

Приймаючи до уваги, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, суд вважає за необхідне закрити провадження у даній справі № 916/1912/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Ранголі до Компанії New Way Ithalat Ihracat Ve Ticaret Limited Sirketi (03426, Стамбул/Туреччина, квартал Гьозтепе, вул. Батишехір, сіте Батишехир, поверх 1, корпус №2/1/38 Багджилар, управління податкової інспекції Гюнешлі ) про розірвання контракту, стягнення 715375,00 доларів США та 3914242,00 грн. збитків.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 231, ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі № 916/1912/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Ранголі до Компанії New Way Ithalat Ihracat Ve Ticaret Limited Sirketi (03426, Стамбул/Туреччина, квартал Гьозтепе, вул. Батишехір, сіте Батишехир, поверх 1, корпус №2/1/38 Багджилар, управління податкової інспекції Гюнешлі ) про розірвання контракту, стягнення 715375,00 доларів США та 3914242,00 грн. збитків закрити у зв`язку з тим, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повну ухвалу складено та підписано 27 березня 2026 року.

Суддя В.С. Петров