ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2026 р. м. Рівне Справа № 918/72/26

Господарський суд Рівненської області у складі судді Горплюка А.М., за участю секретаря судового засідання Оліфер С.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вектор Транс Україна"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід-Агротрейд"

про стягнення заборгованості в розмірі 180 831,85 грн

представники сторін в судове засідання не з`явились

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вектор Транс Україна" звернулось до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід-Агротрейд" про стягнення заборгованості в розмірі 180 831,85 грн, з яких: 93 578,96 грн основного боргу, 14 768,61 грн інфляційні втрати, 20 695,48 грн 12 % річних та 51 788,80 грн пені, що виникла у зв`язку з неналежним виконанням договору постачання товару №11/12/2024-П від 11.12.2024.

Ухвалою суду від 28.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у змішаній (паперовій та електронній) формі, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 03.03.2026.

Ухвалою суду від 03.03.2026 розгляд справи по суті відкладено на 24.03.2026.

24.03.2026 через підсистему "Електронний суд" від представника позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання без його участі. Додатково зазначено, що заявлені вимоги підтримує повністю та просив їх задоволити.

У судове засідання 24.03.2026 відповідач не забезпечив явку свого уповноваженого представника, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у встановлений законом строк, про причини неявки суд не повідомляв. Представник позивача також не з`явився, подав клопотання про проведення судового засідання без його участі.

За положеннями статті 129 Конституції України та статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з частин 1 та 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами суду про відкладення розгляду справи по суті, дізнавшись про дату, місце та час судового засідання у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до частини 4 статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частини 1 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Також, суд враховує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку за можливе здійснювати розгляд справи без участі представників учасників справи, що не з`явилися у судове засідання, так як вони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

За приписами частини 4 статті 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 240 ГПК України).

Відтак, враховуючи неявку учасників справи, суд зазначає, що датою ухвалення рішення є дата складання повного рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

11.12.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вектор Транс Україна" (надалі - продавець / постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Захід - Агротрейд" (надалі - покупець) укладено Договір № 11/12/2024-П про постачання товару (надалі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, продавець зобов`язувався поставити (передати у власність) покупця щебінь гранітний, відсів, пісок або інші погоджені сторонами матеріали (надалі іменуються товар) на його замовлення, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у даному Договорі прийняти і оплатити товар по цінах, в кількості і асортименті згідно рахунку/ів та / або видаткової/их да даного Договору, які є його невід`ємними частинами.

Найменування, одиниця виміру, загальна кількість товару, вага, фракції, ціна за одиницю товару, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), умови поставки товару вказуються у специфікаціях / замовленнях (пункту 1.2 Договору).

Відповідно до пункту 2.6 Договору, датою отримання (поставки) товару покупцем та/або його уповноваженим представником, згідно наданої заявки (одержувачем) є дата календарного штемпелю, графа 56 залізничної накладної.

Пункт 2.7 Договору, встановлює, що перехід права власності на товар від продавця до покупця відбувається в момент завантаження вагонів товаром в місці відправлення товару продавцю і з цього моменту відбувається перехід ризиків знищення чи пошкодження товару від продавця до покупця.

Згідно пунктів 3.1 та 3.1.1 Договору, ціни на товар визначаються в рахунках з ПДВ. Продавець продає покупцю товар за договірними цінами. При здійснення купівлі - продажу партії товару ціни на товар щоразу узгоджуються сторонами та зазначаються у спеціфікації/ях, рахунку/ів та у видатковій накладній.

Пунктом 3.2 сторони погодили, що ціна товару включає вартість доставки залізничним транспортом до залізничної станції вказаної покупцем у заявці (сплата залізничних тарифів, плату за користування вагонами, ГУ-46, ФДУ-92 на станції завантаження, витрати, пов`язані з організацією замовлення вагонів, оплата матеріалу та експедиторські послуги).

У відповідності до пункту 4.1 Договору, покупець зобов`язується внести попередню оплату за партію товару згідно виставленого рахунку протягом трьох робочих днів, шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок продавця у розмірі 100 % (сто відсотків) вартості замовленої партії товару.

Сторони можуть передбачити інші умови оплати за кожну партію товару, про що у письмовій формі вказується у Специфікації, яка являється невід`ємною частиною даного Договору (пункт 4.2 Договору).

Пунктами 4.3 та 4.4 Договору сторони погодили, що датою фактичної сплати вважається дата зарахування коштів на рахунок продавця. Грошові кошти, сплачені покупцем за товар, переходять у власність продавця з моменту зарахування їх на поточний рахунок продавця. Покупець вважається боржником продавця у випадку не здійснення розрахунку з продавцем у встановлені строки або здійснення неповного розрахунку за отриманий товар.

Вказаний Договір підписаний представниками сторін та скріплений відтисками печаток товариств.

На виконання укладеного Договору позивач здійснив поставку, що підтверджується видатковими накладними: № 533 від 13.12.2024 на суму 64 032,48 грн (з ПДВ); № 534 від 14.12.2024 на суму 164 656,80 грн (з ПДВ); № 539 від 18.12.2024 на суму 42 889,68 грн (з ПДВ), що підписані представниками сторін та містять відтиски печаток товариств.

На підтвердження здійснення поставки позивачем також надано копії накладних для перевезення залізничним транспортом та податкові накладні.

З метою належної оплати поставленого товару, ТОВ "Вектор Транс Україна" виписало для ТОВ "Захід - Агротрейд" рахунки на оплату товару, а саме: № 439 від 13.12.2024 на суму 64 032,48 грн (з ПДВ), № 442 від 14.12.2024 на суму 164 656,80 грн (з ПДВ) та № 447 від 18.12.2024 на суму 42 889,68 грн.

Відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань, не здійснив повної та вчасної оплати за поставлений товар, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Згідно з частиною 1 та пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з приписами статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Приписами частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Укладений між сторонами Договір за своєю природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з статтею 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В матеріалах справи наявні видаткові накладні, що підписані уповноваженими представниками сторін, підтверджується виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором з поставки товару Товариству з обмеженою відповідальністю "Захід - Агротрейд" загальною вартістю 271 578,96 грн.

Відтак, суд приходить до висновку, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Вектор Транс України" належним чином виконано свої зобов`язання з поставки відповідачу товару за Договором.

Частиною 1 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначалось вище, пунктом 4.1 Договору сторони погодили, що покупець зобов`язується внести попередню оплату за партію товару згідно виставленого рахунку протягом трьох робочих днів, шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок продавця у розмірі 100 % (сто відсотків) вартості замовленої партії товару.

Відтак, з врахуванням умов Договору відповідач зобов`язаний оплатити поставлений позивачем товар у такі строки:

- за видатковою накладною № 533 від 13.12.2024 на суму 64 032,48 грн, за якою виписано рахунок на оплату № 439 від 13.12.2024 на суму 64 032,48 грн (з ПДВ) - у строк до 18.12.2024 включно;

- за видатковою накладною № 534 від 14.12.2024 на суму 164 656,80 грн виставлено рахунок на оплату № 442 від 14.12.2024 на суму 164 656,80 грн (з ПДВ) - у строк до 18.12.2024 включно;

- за видатковою накладною № 539 від 18.12.2024 на суму 42 889,68 грн виставлено рахунок на оплату № 447 від 18.12.2024 на суму 42 889,68 грн - у строк до 23.12.2024 включно.

Відтак, за видатковими накладними № 533 та № 534 прострочення платежу виникло з 19.12.2024, а за видатковою накладною № 539 - з 24.12.2024.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З урахуванням умов пункту 4.1 Договору та положень частини 1 статті 530 ЦК України, суд приходить до висновку, що відповідач є таким, що прострочив виконання свого зобов`язання з оплати поставленого позивачем товару.

Позивач зазначав, що незважаючи на умови договору, відповідач не здійснив відповідних розрахунків за поставлений товар у встановлені договором строки та на момент звернення позивача з даним позовом до суду заборгованість відповідача перед позивачем становила 93 578,96 грн.

Проте, з таким розрахунком заборгованості суд не погоджується, з огляду на наступне.

На підтвердження розміру заборгованості та здійснених оплат поставленого товару позивачем долучено ряд інформаційних повідомлень про зарахування коштів за період з 21.01.2025 по 24.09.2025.

Згідно Акту звірки взаємних розрахунків по стану за період з 01.12.2024 по 26.08.2025, заборгованість ТОВ "Захід - Агротрейд" перед ТОВ "Вектор Транс України" за Договором складає 93 578,96 грн. Зазначено, що остання оплата відбулась 22.08.2025.

Відтак, позивачем при звернення до суду не враховано здійснені відповідачем оплати в розмірі 15 000,00 грн, а саме: 26.08.2025 в розмірі 3 000,00 грн, 05.09.2025 в розмірі 3 000,00 грн, 11.09.2025 в розмірі 2 000,00 грн, 18.09.2025 в розмірі 3 000,00 грн та 24.09.2025 в розмірі 4 000,00 грн.

Беручи до уваги викладене, суд виснує, що заборгованість відповідача перед позивачем складає 78 578,96 грн.

Оскільки відповідач у порушення статей 525, 526, 527, 692 ЦК України взятих на себе зобов`язань не виконав та не сплатив позивачу кошти за отриманий товар у встановлений строк, господарський суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню частково в розмірі 78 578,96 грн.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з ТОВ "Захід - Агротрейд" інфляційних втрат в розмірі 14 768,61 грн, 12 % річних в розмірі 20 695,48 грн та 51 788,80 грн пені.

Як встановлено судом, відповідач свого грошового зобов`язання у визначений строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (стаття 610 ЦК України), і він вважається таким, що прострочив (стаття 612 ЦК України), а відтак є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 6.1 та 6.2 Договору, сторони погодили, що у випадку порушення Договору сторона несе відповідальність, визначену цим Договором та (або) чинним законодавством України. Порушення Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору. За прострочення виконання зобов`язання щодо оплати товару, продавець має право стягнути з покупця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення, інфляційні втрати та 12 % річних.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, законом встановлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних (якщо інший відсоток не встановлений договором) за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

За умовами статей 1 та 3 вказаного Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України (який діяв на час виникнення у сторін правовідносин), нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд, здійснивши перерахунок 12% річних, інфляційних втрат на пені встановив, що він є арифметично невірними, з огляду на наступне.

Як зазначалось вище, для розрахунку штрафних санкцій та 12 % річних слід враховувати, що за видатковою накладною № 533 від 13.12.2024 кінцевий строк оплати згідно пункту 4.1 Договору був - 18.12.2024, відтак прострочення відбулось з 19.12.2024 на суму 64 032,48 грн.

За видатковою накладною № 534 прострочення відбулось з 19.12.2024 на суму 164 658,80 грн. Для розрахунку пені, інфляційних втрат та 12 % річних з врахуванням вже наявної заборгованості за видатковою накладною № 533 від 13.12.2024 в розмірі 64 032,48 грн, з 19.12.2024 заборгованість складає 228 689,28 грн.

За видатковою накладною № 539 з врахуванням пункту 4.1 Договору прострочення відбулось з 24.12.2024 на суму 42 889,68 грн. Для розрахунку пені, інфляційних втрат та 12 % річних з врахуванням вже наявної заборгованості за видатковою накладною № 533 від 13.12.2024 та № 534 від 14.12.2024, з 24.12.2024 заборгованість складає 271 578,96 грн.

При перерахунку 12 % річних та інфляційних втрат суд враховує, що після 22.08.2025 відбулось ще декілька проплат, та відповідно заборгованість зменшувалась, а нарахування слід здійснювати наступним чином: з 23.08.2024 по 25.08.2025 на суму 93 578,96 грн, з 26.08.2025 по 04.09.2025 на суму 90 578,96 грн, з 05.09.2025 по 10.09.2025 на суму 87 578,96 грн, з 11.09.2025 по 17.09.2025 на суму 85 578,96 грн, з 18.09.2025 по 23.09.2025 на суму 8 578,96 грн та з 24.09.2025 по 26.01.2026 на суму 78 578,96 грн.

Також, суд враховує, що нарахування пені у відповідності до частини 6 статті 232 ГК України (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин) здійснюється за шість місяців з часу виникнення прострочення, тобто в даному випадку розраховується за період з 19.12.2024 по 18.06.2025 з врахуванням здійснених проплат.

Відтак, здійснивши перерахунок пені та 12 % річних, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення пені та 12% річних, а саме: пені в розмірі 32 196,24 грн та 12% річних в розмірі 19 732,86 грн. Відтак, в частині стягнення пені в розмірі 19 592,56 грн та 12% річних в розмірі 963,62 грн слід відмовити.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат, суд зазначає, що при заявлених 14 768,61 грн інфляційних втрат обґрунтованим є стягнення 14 952,79 грн, однак враховуючи, що суд при прийнятті рішення не може вийти за межі позовних вимог, заявлені вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частина 1 статті 73 ГПК України встановлює, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За результатами з`ясування обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами статтями 75 - 79, 86 ГПК України, а також перевіривши заявлені до стягнення основної заборгованості, 12% річних, інфляційних втрат та пені, суд дійшов висновку про те, що позовні є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають частковому задоволенню в частині стягнення 78 578,96 грн основної заборгованості, 14 768,61 грн інфляційних втрат, 19 731,86 грн, 12 % річних та 32 196,24 грн пені, а всього в сумі 145 275,67 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

В позовній заяві позивач просить судові витрати покласти на відповідача та зазначає, що попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, які позивач поніс, і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, та який складається з судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, в розмірі 2 662,40 грн та з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 28 000,00 грн.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення статті 129 ГПК України, витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 73-79, 91, 123, 129, 202, 222, 233, 236-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід - Агротрейд" (35500, Рівненська обл., Дубенський р-н, м. Радивилів, вул. Кременецька, буд. 52, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вектор Транс Україна" (01011, м. Київ, вул. Панаса Мирного, 16/13, ) заборгованість в розмірі 145 275,67 (сто сорок п`ять тисяч двісті сімдесят п`ять грн 67 коп.) грн, з яких 78 578,96 (сімдесят вісім тисяч п`ятсот сімдесят вісім грн 96 коп.) грн основної заборгованості, 14 768,61 (чотирнадцять тисяч сімсот шістдесят вісім грн 61 коп.) грн інфляційних втрат, 19 731,86 грн (дев`ятнадцять тисяч сімсот тридцять одна грн 86 коп.) 12 % річних, 32 196,24 (тридцять дві тисячі сто дев`яносто шість грн 24 коп.) грн пені та 1 817,55 (одну тисячу вісімсот сімнадцять грн 55 коп.) грн судового збору.

3. В частині стягнення основного бору в розмірі 15 000,00 грн, 12 % річних в розмірі 963,62 грн та пені в розмірі 19 592,56 грн - відмовити.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 31.03.2026.

Суддя А.М. Горплюк