РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2026 м. Івано-ФранківськСправа № 909/66/26

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Малєєвої О. В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу, у якій

позивач - СЛУЖБА ВІДНОВЛЕННЯ ТА РОЗВИТКУ ІНФРАСТРУКТУРИ У КИЇВСЬКІЙ ОБЛАСТІ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ДИЗАЙН ПРОДЖЕКТ ГРУП",

про стягнення безпідставно отриманих коштів у сумі 9 562,64 грн,

ухвалив таке рішення.

1. Предмет позову.

1.1. Предметом позову є вимога про стягнення 9 562,64 грн безпідставно отриманих коштів.

2. Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

2.1. Суд відповідно до приписів ст. 252 ГПК України ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (ухвала від 27.01.2026). Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило.

3. Зміст заяв по суті справи.

3.1. Позовна заява від 22.01.2026 (вх. № 559/26).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між сторонами було укладено договори про надання послуг зі здійснення технічного нагляду № 638-24ТН від 05.09.2024 та № 619-25ТН від 24.04.2025. За результатами проведеної Державною аудиторською службою України ревізії встановлено факт неправильного визначення відповідачем бази розрахунку вартості послуг. Зокрема, до складу вартості будівельних робіт (від якої вираховується відсоток вартості послуг технагляду) було безпідставно включено витрати з частин V-IX форми КБ-2в, а саме: адміністративні витрати, прибуток, ризики та інші витрати, які згідно з Настановою № 281 не відносяться до будівельних робіт. Крім того, позивач вказує, що відповідач безпідставно включив до актів приймання наданих послуг суми єдиного податку за ставкою 5%. Ці суми податку були нараховані понад визначену вартість послуг та сплачені позивачем у повному обсязі. Позивач наголошує, що компенсація єдиного податку за рахунок замовника не передбачена ні Настановою № 281, ні умовами укладених договорів, оскільки відповідач є платником єдиного податку і такий податок має сплачуватися з його власного доходу. Державна аудиторська служба України у вимозі від 28.11.2025 зобов`язала позивача вжити заходів щодо повернення надмірно сплачених коштів. За розрахунками позивача, відповідач безпідставно отримав кошти в сумі 9 562,64 грн, з яких 4 171,03 грн - сума безпідставно включеного єдиного податку, 5 391,61 грн - переплата внаслідок завищення бази розрахунку шляхом безпідставного включення витрат. Враховуючи викладене, просить стягнути з відповідача суму переплати на підставі ст. 1212 ЦК України. Свою позицію також обґрунтовує приписами ст. 11, 203, 215, 217, 256, 257, 526, 626, 627, 628, 631 ЦК України.

3.2. Відзив на позовну заяву від 11.02.2026 (вх. № 2541/26 від 12.02.2026).

Відповідач проти задоволення позову заперечує, свою позицію обґрунтовує такими аргументами.

Спірні правовідносини виникли з договору № 638-24 ТН від 05.09.2024 про надання послуг з технічного нагляду. Вказаний договір є чинним, не розірваним та не визнаний недійсним. Оскільки кошти були набуті в рамках чинного договірного правовідношення, правова підстава для їх отримання не відпала.

Інститут безпідставного збагачення має субсидіарний характер. За умов існування між сторонами чинних договірних зобов`язань, застосування ст. 1212 ЦК України є виключеним. Відповідач вказує, що позивач намагається використати цей інститут як механізм ретроспективного перегляду погодженої сторонами ціни.

Послуги за договором надавалися у погоджених обсягах та прийняті позивачем на підставі підписаних без зауважень актів приймання - передачі. Підписання актів свідчить про перевірку розрахунків, погодження структури вартості та відсутність претензій на момент прийняття. Оплата була здійснена позивачем у добровільному порядку.

Відповідач наголошує, що акт фінансового контролю не є правочином, не змінює умов укладеного договору і самостійно не створює цивільно-правового обов`язку контрагента повернути кошти. Відповідно до правової позиції ОП КГС ВС (постанова від 19.12.2025 у справі № 915/22/24), такий акт є лише доказом, який не має наперед встановленої чи преюдиційної сили.

Включення суми єдиного податку до складу вартості послуг було погоджено сторонами у додатку № 2 до Договору. Позивач не надав належних первинних документів чи альтернативних експертних розрахунків, які б підтверджували неправомірність включення до вартості послуг за частинами VIX акта форми № КБ-2.

Зазначає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту права, оскільки замість доведення порушення умов договору чи стягнення збитків заявив вимогу як безпідставне збагачення.

3.3. Відповідь на відзив від 13.02.2026 (вх. № 2679/26 від 13.02.2026).

Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі, доводи відповідача вважає необґрунтованими.

Наявність укладеного договору автоматично не виключає можливості застосування інституту безпідставного збагачення. Посилаючись на сталу практику Верховного Суду, зазначає, що кошти, отримані понад погоджені договором або законом підстави, належать до повернення. У цій справі правові підстави для отримання відповідачем частини коштів у сумі 9 562,64 грн були відсутні через неправомірне визначення бази розрахунку.

Підписання актів підтверджує лише факт надання послуг, але не легалізує порушення законодавства під час формування їх вартості. Факт прийняття послуг не позбавляє замовника права вимагати повернення надмірно сплачених коштів, які були перераховані без належної правової підстави.

Акт ревізії є належним письмовим доказом, який фіксує факт фінансових порушень та містить детальні економічні розрахунки переплати. Позивач наголошує, що відповідач не спростував наведені в акті розрахунки жодним альтернативним економічним висновком.

Податкові зобов`язання є обов`язком платника податків перед державою і не можуть перекладатися на замовника послуг. Згідно з нормативними документами у сфері будівництва та офіційними роз`ясненнями профільного міністерства, єдиний податок у розмірі 5 % до вартості будівництва не включається.

Відповідач не надав нормативного обґрунтування чи доказів відповідності умовам договору включення до вартості послуг витрат за частинами VIX акта форми № КБ-2в. Належною базою для нарахування вартості послуг з технічного нагляду є виключно вартість будівельних робіт (частини IIV).

Звернення до суду здійснюється з метою повернення коштів, сплачених без правової підстави, забезпечення законного використання бюджетних коштів та виконання вимог фінансового контролю.

3.4. Письмові пояснення відповідача (вх. № 4534/26 від 12.03.2026).

Відповідач надав додаткові письмові пояснення, у яких підтримав заперечення проти позову та додатково звернув увагу на таке.

Позивач намагається використати інститут безпідставного збагачення (ст. 1212 ЦК України) як інструмент ретроспективного перегляду погодженої та сплаченої ціни за виконаним зобов`язанням. Застосування глави 83 ЦК України виключається, оскільки наявна правова підстава набуття коштів (договори № 638-24ТН від 05.09.2024 та № 619-25 ТН від 24.04.2025, а також підписані акти приймання послуг); ця підстава не відпала і не визнана недійсною.

Договорами передбачено фіксовану договірну модель визначення вартості та відсутні положення щодо можливості одностороннього коригування ціни після підписання актів приймання. На стадії виконання договору позивач не скористався правом відмовитися від підписання актів або підписати їх із зауваженнями.

В основу позову покладено виключно висновки акта ревізії, водночас позивач не надав належного альтернативного економічного чи кошторисного розрахунку вартості послуг та не ініціював проведення відповідної судової експертизи.

Акт органу державного фінансового контролю не є правовстановлюючим документом, не змінює змісту договірних прав сторін та автоматично не встановлює розмір цивільно-правового зобов`язання відповідача. Відповідно до позиції ОП КГС ВС у справі № 915/222/24 такий акт є лише одним із доказів, який не має наперед встановленої сили (ст. 86 ГПК України).

Структура ціни, яка включає суму єдиного податку, була погоджена сторонами в договорах. Відповідач фактично виконав свої податкові зобов`язання та перерахував ці кошти до бюджету. Стягнення цієї суми з відповідача призвело б до покладення на нього непропорційного майнового тягаря та формування штучних збитків.

4. Обставини справи, оцінка доказів.

Дослідивши зібрані у справі докази, оцінивши їх відповідно до приписів ст. 86 ГПК України, суд встановив таке.

4.1. Щодо договору № 638-24ТН від 05.09.2024.

Між Службою відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області як замовником та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДИЗАЙН ПРОДЖЕКТ ГРУП" як виконавцем 05.09.2024 було укладено договір № 638-24ТН (далі Договір 1)

Відповідно до п. 1.1 Договору 1 замовник доручає, а виконавець зобов`язується здійснювати технічний нагляд за виконанням будівельних робіт на будівництві об`єкта: "Капітальний ремонт багатоквартирного житлового будинку по вул. Велика, 2 в смт Бородянка Бучанського району Київської області".

Згідно з п. 1.2 Договору 1 роботи виконуються у відповідності з Порядком здійснення технічного нагляду, затвердженим постановою КМУ від 11.07.2007 № 903.

Пунктом 1.4 Договору 1 визначено, що вартість робіт, які доручаються виконавцю, визначається цим договором виключно згідно з Кошторисними нормами України "Настанова з визначення вартості будівництва", затвердженими наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 01.11.2021 № 281.

Пунктом 3.1 Договору 1 сторони узгодили, що загальна вартість робіт з технічного нагляду становить 230 000 грн без ПДВ.

Згідно з п. 5.1 Договору 1 приймання і передача робіт з технічного нагляду за цим договором оформлюються актом виконаних робіт згідно додатку № 43 Кошторисних норм України "Настанова з визначення вартості будівництва", затверджених наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 281 від 01.11.2021 "Про затвердження кошторисних норм України у будівництві".

Відповідно до п. 5.2 Договору 1 виконавець складає та направляє замовнику належним чином підписаний та завірений печаткою акт у трьох примірниках протягом трьох робочих днів після фактичного виконання робіт. Акти вважаються дійсними і такими, що можуть прийматися замовником до оплати, за наявності завірених печатками підписів сертифікованого інженера технічного нагляду та посадової особи виконавця.

4.1.1. Невід`ємною частиною Договору 1 є три додатки, підписані сторонами, в яких деталізовано умови надання послуг:

У додатку № 1 ("Технічне завдання") сторони визначили мету, перелік та обсяги робіт. Зокрема, на виконавця покладено обов`язок здійснювати перевірку відповідності актів приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ-2в) та довідок про вартість виконаних робіт (форми КБ-3).

У додатку № 3 ("План фінансування") сторони зафіксували, що фінансування здійснюється за рахунок коштів державного бюджету в межах загальної суми 230 000 грн.

Додаток № 2 ("Календарний план"), на який посилається відповідач у своєму відзиві як на доказ погодження сплати податку. У цьому додатку сторони погодили загальну вартість робіт у розмірі 230 000 грн із чітким застереженням "без ПДВ". У графі 5 "Примітка" вказаного плану міститься пряме відсилання до того, що вартість розраховується відповідно до п. 3.1, 5.1 Договору 1.

4.1.2. До Договору 1 сторони уклали низку додаткових угод, які стали його невід`ємними частинами. Додатковою угодою № 1 від 25.12.2024 сторони внесли зміни щодо уточненого плану фінансування технічного нагляду. Додатковою угодою № 2 від 15.04.2025 сторони виклали в новій редакції календарний план фінансування робіт. Додатковою угодою № 3 від 31.12.2025 сторони врегулювали питання продовження строків виконання робіт та склали оновлений календарний план.

4.1.3. На виконання умов Договору 1 сторони склали та підписали акт приймання наданих послуг з технічного нагляду від 25.04.2025.

Згідно з цим актом вартість послуг з технічного нагляду (база) була визначена із застосуванням коефіцієнта 0,0118 та склала 50,42493 тис. грн. У рядку 6 вказаного акта виконавець додатково та відокремлено нарахував єдиний податок 5% у сумі 2,65394 тис. грн. Загальна сума до сплати склала 53 078,87 грн.

Вказану суму позивач сплатив відповідачу, що підтверджується платіжною інструкцією № 100 від 29.04.2025.

4.2. Щодо Договору № 619-25ТН від 24.04.2025.

Між Службою відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області як замовником та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДИЗАЙН ПРОДЖЕКТ ГРУП" як виконавцем 24.04.2025 було укладено новий Договір № 619-25ТН на виконання додаткових робіт (далі Договір 2).

Відповідно до п. 1.1 Договору 2 замовник доручає виконавцю здійснювати технічний нагляд за виконанням додаткових будівельних робіт на об`єкті: "Капітальний ремонт багатоквартирного житлового будинку по вул. Велика, 2 в смт Бородянка Бучанського району Київської області (додаткові роботи)".

Умови пунктів 1.2, 1.4 та 5.1 цього Договору є ідентичними умовам Договору 1, встановлюючи обов`язковість застосування Настанови № 281 для розрахунку вартості.

Згідно з пунктом 3.1 Договору 2 загальна вартість робіт з технічного нагляду становить 71 216,88 грн без ПДВ.

4.2.1. Аналогічно до Договору 1 невід`ємною частиною Договору 2 є три додатки.

У додатку № 1 ("Технічне завдання") сторони визначили об`єкт, мету та вичерпний перелік завдань виконавця щодо здійснення технічного нагляду за додатковими будівельними роботами.

У додатку № 3 ("Календарний план фінансування") зафіксовано, що фінансування у 2025 році здійснюється за рахунок коштів державного бюджету в межах загальної суми 71 216,88 грн.

Додаток № 2 ("Календарний план") визначає вартість робіт у розмірі 71 216,88 грн, а у графі 5 "Примітка" міститься відсилання до п. 3.1, 5.1 Договору 2 щодо порядку розрахунку цієї вартості. Водночас відсутні вказівки на 5% єдиного податку понад вказану фіксовану суму та зобов`язання замовника його компенсувати.

4.2.2. До Договору 2 сторони уклали додаткову угоду № 1 від 31.12.2025, якою було затверджено новий календарний план виконання робіт.

4.2.3. На виконання умов Договору 2 сторони склали та підписали акт приймання наданих послуг від 25.04.2025. Відповідно до змісту цього акта базова вартість послуг з технічного нагляду, розрахована із застосуванням коефіцієнта 0,0134, склала 28,82471 тис. грн. У рядку 6 вказаного акта виконавець додатково та відокремлено нарахував Єдиний податок 5% у розмірі 1,51709 тис. грн.

Загальна сума до сплати за цим актом - 30 341,80 грн.

Вказана сума була повністю сплачена позивачем відповідачу відповідно до платіжної інструкції № 101 від 29.04.2025.

4.3. Довідка про вартість виконаних будівельних робіт (КБ-3) та акт форми КБ-2в.

Для визначення бази нарахування послуг технічного нагляду використовувались первинні документи підрядної організації ТОВ "СМАРТ УНІВЕРСАЛ ГРУП". При формуванні підсумкової бази для розрахунку відсотків технічного нагляду за обома договорами (на які множилися погоджені коефіцієнти відповідача: 0,0118 за Договором 1 та 0,0134 за Договором 2), до загальної вартості будівельних робіт було включено не лише прямі витрати за частинами I - IV форми КБ-2в, але й інші витрати, що відображаються у частинах V-IX, зокрема прибуток, адміністративні витрати та кошти на покриття ризиків. Внаслідок математичного множення відповідачем коефіцієнтів (0,0118 та 0,0134) на суми вказаних непрофільних витрат, вартість його послуг за актами приймання наданих послуг від 25.04.2025 склала загальну суму 5 391,61 грн.

4.4. У період з 30 липня до 21 жовтня 2025 року Державна аудиторська служба України провела планову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області. За результатами цієї ревізії складено акт від 28.10.2025 № 001700-21/60 та винесено вимогу щодо усунення виявлених порушень від 28.11.2025 № 001700-14/14676-2025. Вказаною вимогою Держаудитслужба зобов`язала позивача забезпечити відшкодування втрат на суму завищення вартості послуг зі здійснення технічного нагляду, яке виникло через прийняття до розрахунку завищеної вартості будівельних робіт (частини V - IX) та неправомірне нарахування сум єдиного податку на вартість таких послуг.

4.5. На виконання вказаної вимоги позивач надіслав на адресу відповідача лист -вимогу від 24.12.2025 про необхідність повернення коштів. У цьому листі позивач повідомив відповідача про встановлені Державною аудиторською службою України порушення та вимагав добровільного відшкодування вказаних сум.

Відповідач вимоги вказаного листа у добровільному порядку не виконав.

4.6. Позивач у листі від 08.09.2025 № 1673 роз`яснив, що згідно з вимогами Податкового кодексу України єдиний податок у розмірі 5% обраховується від загального прибутку суб`єктів господарювання, які знаходяться на спрощеній системі оподаткування. Такі податкові платежі не є компенсованими витратами, їх визначення законодавством у сфері будівництва та ціноутворення не передбачається, а тому до вартості будівництва об`єктів вони не включаються.

5. Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення.

5.1. При вирішенні спору суд керується приписами ГК України, які були чинні на час існування спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 ГК України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України (ч. 2 ст. 67 ГК України).

5.2. Частина 1 ст. 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В ст. 628 ЦК України закріплено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Суд встановив, що укладені між сторонами Договори (Договір 1 та Договір 2) є договорами про надання послуг

5.3. Визначальним для вирішення цього спору є механізм ціноутворення, який сторони застосували в Договорах.

Пунктами 1.4 Договорів чітко встановлено, що вартість робіт визначається згідно з Кошторисними нормами України "Настанова з визначення вартості будівництва", затвердженими наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 281 від 01.11.2021 "Про затвердження кошторисних норм України у будівництві" (далі Настанова № 281). Відтак, положення Настанови № 281 повинні застосовуватись до договірних зобов`язань сторін.

5.4. Щодо позовних вимог у частині стягнення 5 391,61 грн (які, за твердженням позивача та згідно з висновками ДАСУ, виникли через безпідставне включення до бази розрахунку вартості послуг витрат з частин V-IX форми КБ-2в), суд виходить з такого.

Позивач стверджує, що базою для нарахування відсотків технічного нагляду мають бути виключно прямі та загальновиробничі витрати (частини I-IV форми КБ-2в).

Вказані доводи не ґрунтуються на приписах законодавства, оскільки не враховують нормативних відмінностей між етапами ціноутворення у будівництві. Посилання позивача та висновки фінансового контролю щодо неможливості включення частин V-IX до бази розрахунку стосуються стадії формування зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва в цілому (стадія планування). Натомість спірні правовідносини сторін виникли на стадії проведення взаєморозрахунків за фактично виконані роботи, порядок здійснення яких врегульовано пунктом 6.2 Настанови № 281.

Згідно з указаною нормою за твердої договірної ціни при взаєморозрахунках за обсяги виконаних робіт кошти на покриття ризиків враховуються в "Актах приймання виконаних будівельних робіт" пропорційно вартості виконаних у звітному періоді робіт. Аналогічно при взаєморозрахунках враховуються кошти на покриття додаткових витрат, пов`язаних з інфляційними процесами. Крім того, до загальної вартості виконаних будівельних робіт законодавчо включаються прибуток та адміністративні витрати будівельної організації.

Отже, нормами Настанови № 281 (зокрема п. 6.2) передбачено, що вказані витрати (які відображаються у частинах V-IX) включаються до загального підсумку акта приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) і формують фінальну (фактичну) вартість будівельних робіт за звітний період, яку приймає та оплачує замовник.

Оскільки вартість послуг з технічного нагляду визначається як відсоток від фактичної загальної вартості виконаних будівельних робіт, відповідач правомірно використав як базу розрахунку загальний підсумок за актами форми КБ-2в (складеними підрядною організацією ТОВ "СМАРТ УНІВЕРСАЛ ГРУП"), до якого підставно увійшли кошти на ризики, інфляцію, прибуток та адмінвитрати. Відтак, застосування відповідачем коефіцієнтів (0,0118 та 0,0134) на цю загальну базу здійснено відповідності до вимог Настанови № 281 та умов Договорів.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги у цій частині (на суму 5 391,61 грн) є необґрунтованими та не можуть бути задоволені.

5.5. Щодо позовних вимог у частині стягнення 4 171,03 грн (суми нарахованого 5% єдиного податку), суд зазначає таке.

Згідно з пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 та пп. 36.1 ст. 36 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку.

Спрощена система оподаткування є особливим механізмом справляння податків (п. 291.2 ст. 291 ПКУ), при якому відсоткова ставка єдиного податку встановлюється до доходу платника (п. 293.3 ст. 293 ПКУ).

В п. 36.5 ст. 36 ПК України передбачено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків.

Порядок формування ціни у спірних правовідносинах сторін імперативно врегульовано Настановою № 281.

В п. 5.1 Настанови № 281 визначено, що ціна пропозиції учасника процедури закупівлі (договірна ціна) формується на підставі вартості будівельних робіт, до складу якої включаються прямі, загальновиробничі та інші витрати на будівництво об`єкта, прибуток, кошти на покриття адміністративних витрат будівельних організацій, кошти на покриття ризиків у випадках, передбачених у п. 4.40 цієї Настанови, кошти на покриття додаткових витрат, пов`язаних з інфляційними процесами, а також кошти на сплату податків, зборів, обов`язкових платежів.

В п. 5.34 Настанови № 281 також передбачено, що до складу ціни пропозиції (договірної ціни) включаються встановлені чинним законодавством податки, збори, обов`язкові платежі, не враховані складовими вартості будівництва. Розмір цих витрат визначається, виходячи з норм і бази для їх нарахування, встановлених законодавством.

Системний аналіз вказаних норм свідчить про те, що узгоджена сторонами тверда договірна ціна вже охоплює всі витрати підрядника, включаючи його податковий тягар. Відповідно до вимог податкового законодавства єдиний податок є податком на дохід суб`єкта господарювання. Отже, його сплата є безумовним публічно-правовим обов`язком відповідача, який обчислюється і сплачується ним самостійно, виключно за рахунок отриманого доходу в межах погодженої ціни договору.

Ні положення п. 5.1, 5.34 Настанови № 281, ні п. 3.1 Договорів, які фіксують тверду договірну ціну із застереженням "без ПДВ", не передбачають правового механізму, за якого замовник за рахунок бюджетних коштів зобов`язаний окремо, понад узгоджену тверду вартість послуг, компенсувати підряднику суму його податкового зобов`язання з єдиного податку.

Суд встановив, що відповідач самостійно, формуючи акти приймання наданих послуг від 25.04.2025, включив до них окремі нарахування "Єдиний податок 5%" на суми 2 653,94 грн та 1 517,09 грн, додавши їх математично понад базову вартість наданих послуг. За таких обставин нарахування та утримання відповідачем вказаних коштів є порушенням приписів п. 1.4 та 3.1 Договорів, а також механізму ціноутворення, визначеному в п. 5.1 та 5.34 Настанови № 281. Викладене свідчить про обґрунтованість позовних вимог у цій частині.

5.6. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених, зокрема, у постанові ВП ВС від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування положень ст. 1212 ЦК України.

Проте вказана правова позиція застосовується виключно тоді, коли майно (кошти) набуте саме на виконання умов договору (за наявності правової підстави). Якщо ж кошти перераховані поза межами договірного зобов`язання, всупереч умовам договору або в розмірі, що перевищує погоджений сторонами, такі кошти не можуть вважатися платою за договором. У такому разі правова підстава для їх набуття відсутня, що зумовлює застосування механізму повернення безпідставно набутого майна.

У спірних правовідносинах правовою підставою для здійснення платежів були Договори, умовами яких (п. 1.4 та 3.1) встановлено тверду ціну без компенсації 5% єдиного податку та закріплено імперативний обов`язок визначати вартість виключно за Настановою № 281. За своєю правовою природою акт приймання - передачі наданих послуг є первинним обліковим документом у розумінні ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", який фіксує виключно факт здійснення господарської операції надання послуг у певному обсязі. Водночас сам по собі первинний документ не є правочином та не може змінювати умови договору щодо погодженої твердої ціни послуг, встановлювати нові зобов`язання для замовника.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Оскільки сторони не укладали додаткових угод про зміну твердої ціни та збільшення її на суму єдиного податку, підписання позивачем актів приймання наданих послуг не є підставою для зміни ціни договору.

Відтак, підписання актів не створює правових підстав для отримання відповідачем спірної суми (4 171,03 грн), яку він самостійно нарахував у рядках 6 вказаних актів. Оскільки ця частина коштів не охоплюється предметом укладених договорів і не є платою за надані послуги, вона є такою, що набута відповідачем без достатньої правової підстави і належить до повернення позивачу згідно з приписами ст. 1212 ЦК України.

З огляду на викладене суд відхиляє аргументи відповідача про неналежність обраного способу захисту прав.

5.7. Оцінюючи заперечення відповідача щодо акта ревізії Державної аудиторської служби України, суд вказує таке.

У постановах КГС ВС від 16.10.2018 у справі № 910/23357/17, від 18.02.2020 у справі № 910/7984/16, від 07.12.2021 у справі № 922/3816/19 викладено висновок про те, що акт ревізії Державної фінансової інспекції України не є беззаперечною підставою для задоволення позовних вимог про стягнення збитків, оскільки виявлені таким органом порушення не можуть впливати на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати. Акт ревізії не може змінювати, припиняти договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені укладеними договорами та які підтверджені відповідним актами передачі-приймання наданих послуг. Акт ревізії Державної фінансової інспекції України є документом, складеним з приводу наявності або відсутності відповідних порушень, та містить лише думку органу, який його склав. Викладені в ній висновки не мають заздалегідь обумовленої сили, тобто акт ревізії не є підставою для стягнення з відповідача коштів, одержаних відповідно до умов договору. Акт ревізії не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися. Акт ревізії є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.

У контексті зазначеного об`єднана палата конкретизувала, що акт ревізії Управління Держаудитслужби (яке є уповноваженим органом державного фінансового контролю), якщо він (акт) складений і оформлений із дотриманням законодавчо встановлених вимог, може бути належним доказом у розумінні ст. 76 ГПК України. Такий акт ревізії має оцінюватися судом на загальних підставах, визначених ст. 86 ГПК України, разом з іншими доказами у справі. Акт ревізії є носієм доказової інформації, але не має заздалегідь встановленої сили і не звільняє сторону від обов`язку доведення обставин, на які вона посилається (ч. 1 ст. 74 ГПК України) (постанова ВС від 15.01.2026 у справі № 910/5813/25).

Застосовуючи наведені правові висновки до спірних правовідносин, суд не покладає акт ДАСУ в основу рішення як єдиний чи заздалегідь беззаперечний доказ. Підставою для висновку суду є здійснений судом аналіз первинних фінансових документів (актів приймання наданих послуг від 25.04.2025, актів форми КБ-2в, довідок КБ-3). Ці первинні документи оцінені судом в сукупності з п. 1.4 та п. 3.1. Договорів і підтверджують факт виходу відповідача за межі погодженої нормативної бази ціноутворення. Акт ревізії Держаудитслужби виступає лише як один із доказів (носієм інформації), який узгоджується із встановленими судом обставинами.

5.8. Суд відхиляє доводи відповідача про відсутність належного альтернативного економічного чи кошторисного розрахунку та відсутність судової експертизи. Варто зазначити, що наявних у справі доказів достатньо для встановлення обставин справи без залучення спеціалістів чи експертів.

5.9. Щодо аргументів відповідача про те, що стягнення податку призведе до "непропорційного майнового тягаря" через його сплату до бюджету.

Підприємництво здійснюється на власний ризик (ст. 42 ГК України).

Перерахування відповідачем безпідставно отриманих від замовника коштів до бюджету як власного податкового зобов`язання є наслідком його дій і не звільняє його від обов`язку повернути безпідставно набуті кошти на підставі ст. 1212 ЦК України.

6. Висновки суду.

6.1. З огляду на викладене суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача на користь позивача 4 171,03 грн; у стягненні 5 391,61 грн належить відмовити.

7. Судові витрати.

7.1. Склад та порядок розподілу судових витрат визначено главою 8 ГПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

7.2. При зверненні з позовом позивач сплатив судовий збір в розмірі 2 662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 21.01.2026 № 54.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати розподіляються пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 1 161,34 грн.

7.3. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

7.3.1. Згідно з ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу представник відповідача подав: договір про надання адвокатських послуг (правничої допомоги) № 2026/0302-1Д від 03.02.2026; деталізований акт наданих послуг від 11.02.2026 (додаток 2 до договору) на суму 4 000 грн; рахунок-фактуру № 9 від 04.02.2026 та платіжну інструкцію № 270 від 06.02.2026.

За умовами укладеного договору та згідно з актом наданих послуг від 11.02.2026 вартість послуг адвоката становить 4 000 грн (виходячи з 4 витрачених годин із розрахунку 1 000 грн за 1 годину). До цього обсягу увійшли послуги з ознайомлення зі справою, підбору судової практики Верховного Суду, складання розгорнутого відзиву на позовну заяву та формування пакету додатків для подання через систему "Електронний суд".

Представником відповідача у справі була адвокат Склярова Ольга Юріївна, повноваження якої підтверджуються свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 6938/10 від 05.09.2018 та ордером на надання правничої допомоги серії АІ від 03.02.2026.

Отже, відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 126 ГПК України відповідач подав належні та допустимі докази, які підтверджують обсяг наданих адвокатом послуг та їх вартість.

Водночас, згідно з ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких належить правнича допомога), у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, з позивача на користь відповідача належить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 255,28 грн (4 000,00 грн х 5 391,61 грн / 9 562,64 грн).

7.4. Відповідно до ч. 11 ст. 129 ГПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Здійснюючи розподіл судових витрат, суд встановив, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 161,34 грн витрат по сплаті судового збору, а з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 255,28 грн.

Оскільки більша сума судових витрат за результатами пропорційного розподілу покладається на позивача, суд, застосовуючи приписи ч. 11 ст. 129 ГПК України, здійснює взаємозалік зустрічних вимог сторін щодо компенсації судових витрат.

Тому з позивача на користь відповідача належить стягнути різницю вказаних судових витрат, яка становить 1 093,94 грн (2 255,28 грн 1 161,34 грн). При цьому сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Керуючись ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 252 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДИЗАЙН ПРОДЖЕКТ ГРУП" (76018, Івано-Франківська обл., місто Івано-Франківськ, вул. Мазепи Гетьмана, буд. 144Д, ідентифікаційний код 44911107) на користь Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області (03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, буд. 11а, ідентифікаційний код 26345736) 4 171,03 грн (чотири тисячі сто сімдесят одну гривню три копійки) безпідставно збережених коштів.

Відмовити в позові в частині стягнення 5 391,61 грн.

Стягнути зі Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області (03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, буд. 11а, ідентифікаційний код юридичної особи 26345736) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДИЗАЙН ПРОДЖЕКТ ГРУП" (76018, Івано-Франківська обл., місто Івано-Франківськ, вул. Мазепи Гетьмана, буд. 144Д, ідентифікаційний код юридичної особи 44911107) 1 093,94 грн (одну тисячу дев`яносто три гривні дев`яносто чотири копійки) судових витрат.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01.04.2026.

Суддя Малєєва О. В.