ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2026 року м. Дніпро Справа № 904/3915/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Мороза В.Ф., Верхогляд Т.А.,

при секретарі судового засідання: Кишкань М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Золотарьова Я.С.) від 21.01.2025р. у справі № 904/3915/24

за позовом Керівника Криворізької південної окружної прокуратури в інтересах держави в особі: позивача-1: Гречаноподівської сільської ради, с. Гречані Поди, Криворізький район, Дніпропетровська область,

позивача - 2: Виконавчого комітету Гречаноподівської сільської ради, с. Гречані Поди, Криворізький район, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги", м. Дніпро

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Керівник Криворізької південної окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивача-1 Гречаноподівської сільської ради, позивача-2 Виконавчого комітету Гречаноподівської сільської ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" та просить суд:

- визнати недійсною додаткову угоду №2 від 20.01.2022 до договору №56726/2022 від 10.01.2022, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" та Виконавчим комітетом Гречаноподівської сільської ради;

- визнати недійсною додаткову угоду №3 від 18.08.2022 до договору №56726/2022 від 10.01.2022, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" та Виконавчим комітетом Гречаноподівської сільської ради;

- визнати недійсною додаткову угоду №5 від 20.09.2022 до договору №56726/2022 від 10.01.2022, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" та Виконавчим комітетом Гречаноподівської сільської ради;

- визнати недійсною додаткову угоду №6 від 17.10.2022 до договору №56726/2022 від 10.01.2022, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" та Виконавчим комітетом Гречаноподівської сільської ради;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" на користь Виконавчого комітету Гречаноподівської сільської ради грошові кошти у розмірі 75 529,28 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що внаслідок укладання спірних додаткових угод безпідставно збільшено ціну за одиницю товару (загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі), що свідчить про відсутність наміру у сторін договору закуповувати (продавати) електричну енергію у межах цінової пропозиції замовника; вбачає наявність підстав визнання вказаних додаткових угод недійсними, а також стягнення зайво сплачених коштів.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2025р. у справі № 904/3915/24:

- позов задоволено у повному обсязі;

- визнано недійсною додаткову угоду №2 від 20.01.2022 до договору №56726/2022 від 10.01.2022, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" та Виконавчим комітетом Гречаноподівської сільської ради;

- визнано недійсною додаткову угоду №3 від 18.08.2022 до договору №56726/2022 від 10.01.2022, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" та Виконавчим комітетом Гречаноподівської сільської ради;

- визнано недійсною додаткову угоду №5 від 20.09.2022 до договору №56726/2022 від 10.01.2022, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" та Виконавчим комітетом Гречаноподівської сільської ради;

- визнано недійсною додаткову угоду №6 від 17.10.2022 до договору №56726/2022 від 10.01.2022, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" та Виконавчим комітетом Гречаноподівської сільської ради;

- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" на користь Виконавчого комітету Гречаноподівської сільської ради грошові кошти у розмірі 75 529,28 грн.;

- стягнуто з Виконавчого комітету Гречаноподівської сільської ради на користь Дніпропетровської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 6 056,00 грн.;

- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" на користь Дніпропетровської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 6 056,00 грн.

Приймаючи вказане рішення суд зазначив, що умови додаткових угод №№ 2, 3, 5, 6 суперечать вимогам ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" в частині безпідставного збільшення ціни за одиницю товару внаслідок чого були надлишково сплачені кошти місцевого бюджету. Вказані додаткові угоди підлягають визнанню недійсними, а надмірно сплачено бюджетні кошті на загальну суму 75 529,28 грн. поверненню згідно ст. 1212 ЦК України.

Не погодившись з вказаним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги", в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2025р. у справі № 904/3915/24 повністю та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог прокурора відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тими обставинами, що суд визнавши недійсними договір -додаткові угоди не застосував наслідки її недійсності у вигляді двосторонньої реституції. Суд, визнаючи недійсними додаткові угоди до договору, розповсюдив наслідки недійсності лише на одну сторону правочину, ігноруючи абз.2 ч.1 ст. 216 ЦК України у сукупності з п.1 ч.3 ст.1212 цього Кодексу.

Крім того, судом не взято до уваги, що обидві сторони правочину під час укладання додаткових угод спиралися на роз`яснення Мінекономіки від 14.08.2019 № 3304-04/33869-06. Беручи до уваги неоднозначність норми п.2 ч. 5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі", сторони не мали законних підстав не керуватися роз`ясненнями регулятора у сфері публічних закупівель, на якого законодавством покладено формування державної політики у цій галузі та надання офіційних роз`яснень.

Зобов`язання за Договором та додатковими угодами до нього вже виконані сторонами, строк дії Договору закінчився наприкінці 2022 року. Визнаючи недійсними вже реалізовані додаткові угоди, суд не бере до уваги, що у сторін немає правових інструментів, аби відкоригувати умови укладених правочинів, зокрема шляхом розірвання договору. Додаткові угоди до договору укладалися за згодою сторін - постачальник був готовий поставляти електричну енергію за закріпленою у додаткових угодах ціною, а споживач погодився споживати її за такою ціною. Наразі незастосування наслідків недійсності додаткових угод до обох сторін правочину (постачальника) носить дискримінаційний характер та доводить постачальника до збитків.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.04.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, її розгляд призначено в судове засідання на 01.07.2025р. о 10:00 год.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.07.2025р. клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" про зупинення провадження у справі № 904/3915/24 - задоволено; зупинено провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2025р. у справі № 904/3915/24 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.01.2026р. поновлено апеляційне провадження у справі № 904/3915/24, розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 01.04.2026р. о 16:15 год.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги заперечує та зазначає, що підставою для поставки конкретного обсягу електричної енергії є сам договір про постачання (закупівлю) електричної енергії № 56726/2022 від 10.01.2022, а не додаткові угоди до нього, якими лише вносились зміни стосовно збільшення вартості електричної енергії та зменшення обсягів поставки у зв`язку з цим.

Таким чином, при визнанні додаткових угоди недійсними Виконавчий комітет Гречаноподівської сільської ради (споживач) не повинен повертати отриману електричну енергію, оскільки підстава для її отримання не відпала - договір № 56726/2022 від 10.01.2022 сам по собі не визнаний недійсним.

У зв`язку з визнанням додаткових угод недійсними сторони повертаються у стан, що існував до їх укладення, що передбачає поставку відповідної кількості електроенергії за первісною ціною додаткової угоди № 1, у зв`язку з чим з відповідача підлягає до стягнення різниця між фактично сплаченою сумою грошових коштів за поставлену електричну енергію і сумою, яка підлягала до сплаті за первісними умовами договору та Додатковою угодою № 1.

Роз`яснення Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 14.08.2019 №3304-04/33869-06 не містять жодних нових норм права, має лише рекомендаційний характер, фактично цитує положення Закону України "Про публічні закупівлі" в чинній на той час редакції і жодним чином не створює їх нового тлумачення.

Позивачі своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались, явку у судове засідання не забезпечили. Про дату, час та місце судових засідань повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що апеляційним судом не визнавалася явка учасників справі в судове засідання обов`язковою, а їх неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу по суті у відсутності позивачів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення прокурора та апелянта, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, Виконавчим комітетом Гречаноподівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області прийнято рішення про проведення відкритих торгів щодо закупівлі електричної енергії - ДК 021:2015-09310000-5 у кількості 324570 кіловат, джерело фінансування закупівлі місцевий бюджет в сумі 1 671 128,00 грн.

За результатами проведення закупівлі UA-2021-11-29-005033-c між Виконавчим комітетом Гречаноподівської сільської ради (Споживач) та ТОВ "ДНІПРОВСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ" (Постачальник) укладено Договір про постачання (закупівлю) електричної енергії № 56726/2022 від 10.01.2022 року.

Відповідно до пункту 1.1 договору, за цим договором постачальник продає електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно пункту 1.2 договору, найменування товару: Електрична енергія на 2022 рік ДК 021:2015-09310000-5"Електрична енергія". Постачання товару за цим договором передбачає поставку електричної енергії для забезпечення потреб електроустановок споживача за допомогою технічних засобів розподілу електричної енергії.

Пунктом 1.3 договору передбачено, що очікуваний обсяг постачання електричної енергії становить 324570 кВт*год та відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у оператора системи.

Відповідно до пункту 4.1 договору, Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за ціною, що на дату укладення цього Договору становить 3,654767785 грн. (три гривні 654767785 коп.), в тому числі ПДВ - 0,609127964 грн. (нуль гривень 609127964 коп.).

Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з комерційною пропозицією.

Згідно пункт 1.2. Комерційної пропозиції до Договору (Додаток 2), ціна за одиницю товару не може змінюватися після підписання Договору про закупівлю до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків відповідно до ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

В подальшому, додатковими угодами до Договору зменшувався обсяг постачання за Договором та збільшувалася ціна за одиницю товару.

Так, додатковою угодою № 1 від 10.01.2022 на підставі п. 7 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" внесено зміни щодо зменшення обсягів закупівлі до 319151,31 кВт/год та ціну Договору збільшено до 3,71682 грн., в т.ч. ПДВ 0,61947 грн., у зв`язку з набранням чинності Постановою НКРЕКП №2454 від 01.12.2021 (зміна тарифу на послуги з передачі електроенергії).

Додатковою угодою передбачено, що її дія розповсюджується на відносини між сторонами, що виникли з 01.01.2022 року.

Додатковою угодою № 2 від 20.01.2022 зменшено обсяги закупівлі до 287229,04 кВт/год та ціну Договору збільшено до 4,00785 грн., в т.ч. ПДВ 0,66798 грн.

Додатковою угодою передбачено, що її дія розповсюджується на відносини між сторонами, що виникли з 05.01.2022 року.

Додатковою угодою № 3 від 18.08.2022 зменшено обсяги закупівлі до 276359,045 кВт/год та ціну Договору збільшено до 4,32706 грн., в т.ч. ПДВ 0,72118 грн.

На підтвердження необхідності підвищення цін Відповідачем надано: лист від 11.08.2022 №28580/SHRP та розрахунок середньозваженої ціни на ринку "на добу наперед" (РДН), у якому зазначено, що середньозважена ціна електричної енергії у період з 01.08.2022 по 11.08.2022 на РДН становила 2,95830 грн. грн./МВт*год, без ПДВ та запропоновано збільшити показник вартості електричної енергії на 0,26601 грн. за кВт*год без ПДВ.

Додатковою угодою передбачено, що її дія розповсюджується на відносини між сторонами, що виникли з серпня 2022 року.

Додаткова угода №4 до договору стосувалася зміни реквізитів Сторін. Додатковою угодою № 5 від 20.09.2022 зменшено обсяги закупівлі до 272 652,048 кВт/год та ціну Договору збільшено до 4,67850 грн., в т.ч. ПДВ 0,77975 грн.

Додатковою угодою передбачено, що її дія розповсюджується на відносини між сторонами, що виникли з вересня 2022 року.

На підтвердження необхідності підвищення цін відповідачем надано: лист від 12.09.2022 № 32787/SHRP та розрахунок середньозваженої ціни на ринку "на добу наперед" (РДН), у якому зазначено, що середньозважена ціна електричної енергії у період з 01.09.2022 по 09.09.2022 становила 3,26926 грн. грн./МВт*год, без ПДВ та запропоновано збільшити показник вартості електричної енергії на 0,29287 грн. за кВт*год без ПДВ.

Додатковою угодою № 6 від 17.10.2022 зменшено обсяги закупівлі до 261 73,4,29 кВт/год та ціну Договору збільшено до 5,06474 грн., в т.ч. ПДВ 0,84412 грн.

Для її укладення постачальник надав лист від 12.10.2022 №36971/SHRP та розрахунок середньозваженої ціни на ринку "на добу наперед" (РДН) № 36971/ SHRP/1, у якому зазначено, що середньозважена ціна електричної енергії у період з 10.10.2022 по 12.10.2022 на РДН становила 3,59167 грн. грн./МВт*год, без ПДВ та запропоновано збільшити показник вартості електричної енергії на 0,32187 грн. за кВт*год без ПДВ.

Додатковою угодою передбачено, що її дія розповсюджується на відносини між сторонами, що виникли з жовтня 2022 року.

Прокурор вказує, що відбувалася зміна ціни за спірними додатковими угодами після укладання договору про закупівлю за одиницю товару в бік збільшення на 43,5% від первинної ціни за відсутності відповідного коливання ціни такого товару на ринку, що суперечить положенням п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а також інтересам держави в частині недотримання вимог щодо максимальної економії та ефективності витрачання публічних коштів, виділених на цю закупівлю. За доводами прокурора, наведені обставини, є підставою для визнання спірних додаткових угод недійсними та стягнення з відповідача безпідставно сплачених коштів.

Статтею 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з приписами частин 3, 4 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Інтереси держави у даних правовідносинах полягають в ефективному та раціональному використанні бюджетних коштів, дотриманні цілей бюджетних процедур, принципів публічних закупівель тощо.

Зазначене кореспондується з положеннями пунктами 4, 6 частини 1 статті 7 Бюджетного кодексу України, за якими бюджетна система України ґрунтується на принципах ефективності та результативності - при складанні та виконанні бюджетів усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей, запланованих на основі національної системи цінностей і завдань інноваційного розвитку економіки, шляхом забезпечення якісного надання публічних послуг при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів.

Порушення вимог Закону України "Про публічні закупівлі", у свою чергу, унеможливлює раціональне та ефективне використання державних коштів і здатне спричинити істотну шкоду інтересам держави.

Зміна ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору, проведення розрахунків за цінами, що не врегульовані умовами договорів, робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статті 5 Закону України "Про публічні закупівлі".

Звертаючись з цим позовом до суду в інтересах держави, прокурор визначив уповноваженими органами у спірних правовідносинах Гречаноподівську сільську раду та Виконавчий комітет Гречаноподівської сільської ради.

Місцеве самоврядування є способом реалізації народом належної йому влади, яка діє на принципах (засадах) державної підтримки та гарантування державою місцевого самоврядування (стаття 4 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Статтею 140 Конституції України та частиною 1 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст (ч. 2 ст. 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в України").

Відповідно до статті 327 Цивільного кодексу України, частини 5 статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в України" матеріальною основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах.

Згідно з частинами 1, 2 статті 5 Бюджетного кодексу України, бюджетна система України складається з державного бюджету та місцевих бюджетів. Місцевими бюджетами є бюджет Автономної Республіки Крим, обласні, районні бюджети та бюджети місцевого самоврядування.

Використання коштів бюджету з порушенням вимог законодавства підриває матеріальну і фінансову основу місцевого самоврядування, якими згідно зі статтею 142 Конституції України є доходи і кошти місцевих бюджетів, що у свою чергу завдає шкоди інтересам держави, яка згідно із статтею 7 Конституції України гарантує місцеве самоврядування.

За приписами ст. 18-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в України" орган місцевого самоврядування має право звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Гречаноподівська сільська рада є уповноваженою вживати заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів місцевого бюджету, а тому є належним позивачем. Отже, рада є компетентним органом уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про місцеве самоврядування в України" виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Згідно ст. 27 Закону України "Про місцеве самоврядування в України" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, забезпечення збалансованого економічного та соціального розвитку відповідної території, ефективного використання природних, трудових і фінансових ресурсів.

Виконавчий комітет Гречаноподівської сільської ради є споживачем за договором постачання (закупівлю) електричної енергії та головним розпорядником бюджетних коштів, за рахунок яких здійснено оплату за спожиту електричну енергію.

Відповідно до ст. 22 Бюджетного кодексу України, головний розпорядник бюджетних коштів, зокрема, здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі, здійснює контроль за повнотою надходжень, взяттям бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачами бюджетних коштів і витрачанням ними бюджетних коштів.

Таким чином, Виконавчий комітет Гречаноподівської сільської ради також є уповноваженим органом щодо захисту інтересів держави у спірних правовідносинах.

З матеріалів справи вбачається, що Криворізькою південною окружною прокуратурою, до звернення до суду з вказаним позовом, неодноразово спрямовувалися листи:

- на адресу Гречаноподівської сільської ради від 27.02.2024 № 57-1676вих-24, 24.04.2024 №57-3401вих-242023 та від 21.05.2024 №57-4193вих-24 з детальним повідомленням про виявлені порушення; та з метою встановлення повноти вжитих органом місцевого самоврядування заходів усунення виявлених прокурором порушень, зокрема шляхом звернення до суду з позовом, щодо визнання недійсними Додаткових угод та стягнення надмірно сплачених коштів;

- на адресу виконавчого комітету Гречаноподівської сільської ради від 21.05.2024 № 57- 4193вих-24 з метою встановлення повноти вжитих органом місцевого самоврядування заходів усунення виявлених прокурором порушень, в тому числі шляхом звернення до суду з позовом, щодо визнання недійсними Додаткових угод та стягнення надмірно сплачених коштів.

На листи прокуратури, в яких зазначалося про невідкладність вжиття заходів щодо усунення порушень, Гречаноподівською сільською радою та Виконавчим комітетом Гречаноподівської сільської ради зазначено, що заходи претензійно - позовного характеру сільською радою не вживалося.

Частиною 5 статті 64 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" унормовано, що видатки місцевого бюджету здійснюються із загального та спеціального фондів місцевого бюджету відповідно до вимог Бюджетного кодексу України та закону про Державний бюджет України.

Враховуючи, що Гречаноподівською сільською радою та Виконавчим комітетом Гречаноподівської сільської ради будь-які заходи щодо захисту інтересів держави не прийнято, вказане свідчить про бездіяльність компетентних органів.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність законних підстав для представництва прокурором в суді інтересів держави в особі визначених ним позивачів.

Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення частини другої статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Відповідно до частин 1, 2 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (частина 1 статті 203 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 215 цього ж Кодексу передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з абзацом першим частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен установити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 2 статті 189 ГК України (який був чинний станом на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що ціна є істотною умовою господарського договору.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом (стаття 632 Цивільного кодексу України).

Сторони, уклавши за результатом проведеної процедури закупівлі Договір, погодили всі його істотні умови, у тому числі предмет, ціну та строк виконання зобов`язань, що узгоджується з приписами цивільного закододавства та приписами Закону України "Про публічні закупівлі".

Преамбулою України "Про публічні закупівлі" визначено, що цей Закон визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад. Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Згідно з частиною п`ятою статті 5 Закону України "Про публічні закупівлі", замовники, учасники процедур закупівлі, суб`єкт оскарження, а також їхні представники повинні добросовісно користуватися своїми правами, визначеними цим Законом. Забороняється зловживання правами, у тому числі правом на оскарження рішень, дії чи бездіяльності замовника.

Як зазначено в частині першій статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі (частина четверта статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі").

Разом з тим пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

Отже, зазначені положення Закону України "Про публічні закупівлі" дають підстави для висновку про те, що зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10 %; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися (подібний висновок наведений у постановах Верховного Суду від 09.06.2022 у справі № 927/636/21, від 07.12.2022 у справі № 927/189/22, від 16.02.2023 у справі № 903/383/22).

При цьому, судом застосовано положення статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" з урахуванням правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 наголосила на тому, що зміна ціни товару у бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялися, то зміна ціни товару у бік збільшення у випадку збільшення ціни такого товару на ринку можлива лише, якщо це призвело до істотної зміни обставин у порядку статті 652 ЦК України якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали би договір або уклали би його на інших умовах. Отже, за висновком Великої Палати Верховного Суду, у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка визначена сторонами у договорі за результатами процедури закупівлі незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару у бік збільшення за наявності умов, установлених у статті 652 ЦК України та пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

Висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" підлягає застосуванню до правовідносин, які виникають при збільшенні ціни за одиницю товару за договором, укладеним відповідно до Закону і при вирішенні цього спору суд першої інстанцій врахував цю позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 922/2321/22 та правильно застосував вказані положення законодавства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 розглянула питання щодо відступу від висновку про застосування норми права, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22, та дійшла висновку про відсутність підстав для цього, в т.ч. з урахуванням унесених Законом № 1530-ІХ змін до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Додаткові угоди №№ 2,3,5,6 до Договору щодо підвищення ціни за одиницю електричної енергії було укладено з порушенням вимог законодавства України про публічні закупівлі, ціни підвищено постачальником без належних підстав та з недотриманням встановленого Законом порядку.

Щоб визначити вартість електроенергії як товару без ПДВ (з урахуванням маржі постачальника) за кожною з додаткових угод, слід від загальної вартості за додатковою угодою без ПДВ відняти ціну тарифу з передачі електроенергії 0,34564 грн/кВт·год без ПДВ, вартість якого не змінювалася після укладення Додаткової угоди №1 та протягом строку дії оскаржуваних додаткових угод. Відсоток підвищення за додатковими №№2,3,5,6 обрахований порівняно з основним договором.

Вартість електроенергії як товару без ПДВ (з урахуванням маржі постачальника) становила:

За додатковою угодою № 1: 3,09735 - 0,34564= 2,75171 грн/кВт·год без ПДВ;

За додатковою угодою № 2: 3,33988 - 0,34564= 2,99424 грн/кВт·год без ПДВ (+ 10,9 % порівняно з основним договором);

За додатковою угодою № 3: 3,60588 - 0,34564 = 3,26024 грн/кВт·год без ПДВ (+ 20,7 % порівняно з основним договором);

За додатковою угодою № 5: 3,89875 - 0,34564 = 3,55311 грн/кВт·год без ПДВ (+ 31,6 % порівняно з основним договором);

За додатковою угодою № 6: 4,22062 - 0,34564 = 3,87498 грн/кВт·год без ПДВ (+ 43,5 % порівняно з основним договором).

Тож, вже Додатковою угодою №2 було перевищено вказаний максимальний ліміт щодо збільшення ціни на електроенергію, адже, максимальне збільшення цієї складової могло скласти до 10%, а не 10,9%.

Кожна подальша додаткова угода містила фіксовану ціну за електроенергію, яка щоразу підвищувалася та перевищувала ціну за одиницю товару більше, ніж на 10%, визначених в ст. 41 Закону, у порівнянні із основним договором.

За сукупністю укладених додаткових угод № №2,3,5,6 зростання ціни електроенергії як товару порівняно з Додатковою угодою №1 без урахування незмінного тарифу на послуги з передачі відбулося на 43,5%.

Зазначене суттєво перевищує максимально допустиме обмеження підвищення вартості товару у 10% незалежно від кількості додаткових угод.

Місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що умови додаткових угод №№ 2, 3, 5, 6 суперечать вимогам ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" в частині безпідставного збільшення ціни за одиницю товару внаслідок чого були надлишково сплачені кошти місцевого бюджету, відповідно такі додаткові угоди підлягають визнанню недійсними.

Згідно з ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Оскільки під час розгляду цієї справи вищевказані додаткові угоди до договору, якими збільшено вартість електричної енергії, що постачається, визнано недійсними, колегія суддів також погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що надмірно сплачені позивачем грошові кошти у розмірі 75 529,28 грн. набуті відповідачем безпідставно та мають бути повернуті.

Вказана сума розрахована, як різниця оплаченої суми за поставлену електричну енергію та вартості цієї електричної енергії, розраховану за цінами, встановленими договором та додатковою угодою № 1, яку б Виконком мав сплатити, якщо б не було укладено спірні додаткові угоди.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову, як в частині визнання недійними додаткових угод так і в частині стягнення грошових коштів.

Щодо доводів заявника апеляційної скарги про те, що наслідком визнання недійними додаткових угод до Договорів має бути двостороння реституція, колегія суддів зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 (у подібних до цієї справи правовідносинах), задовольняючи позов в частині стягнення коштів, керувалася, зокрема, положеннями частини 1 статті 216, частиною 1 статті 1212, пунктом 1 частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України. При цьому Велика Палата Верховного Суду, зважаючи на те що: оспорювані додаткові угоди є недійсними і не породжують правових наслідків, правовідносини між Сторонами щодо ціни електричної енергії за одиницю товару мали регулюватися договором, а Споживач сплатив Постачальнику вартість електричної енергії згідно з ціною, визначеною у додаткових угодах, - дійшла висновку, що грошові кошти в сумі, заявленій до стягнення, є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, підстава їх набуття відпала, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути потерпілій особі, що відповідає приписам статей 216, 1212 Цивільного кодексу України.

Таким чином, прокурором обрано, а судом першої інстанції застосовано належний та ефективний спосіб захисту порушених прав держави у спірних правовідносинах.

Виконком за спірними додатковими угодами не набув додаткового майна порівняно з тим, що було передбачено Договором, тому у відповідача не виникло право на повернення будь-якого майна (двосторонньої реституції) або ж отримання відшкодування за нього, оскільки воно не передавало Виконкому додаткового обсягу електричної енергії порівняно з умовами Договорів, а навпаки - загальний об`єм електричної енергії було зменшено із збільшенням вартості за одиницю товару.

Апеляційний суд не бере до уваги посилання відповідача у скарзі на лист Мінекономрозвитку України від 14.08.2019 №3304-04/33869-06 "Щодо зміни ціни у договорах постачання електричної енергії", оскільки позиція Міністерства економіки України, викладена в листах, не є нормативно-правовим актом і тому не створювала та не створює для осіб жодних прав чи обов`язків щодо дотримання визначеної у них інформації.

Також суд не погоджується з доводами скаржника щодо дискримінаційності такого рішення у справі.

Згідно з тендерною пропозицією Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" взяло на себе зобов`язання та надало певні гарантії, яких повинно було дотримуватися. При цьому погодилося постачати електричну енергію споживачу за ціною та на умовах, передбачених у договорі, тобто відповідач добровільно взяв на себе зобов`язання поставити споживачу електричну енергію певного обсягу за визначеною вартості. Проте, будучи обізнаним про ринкові ціни на електричну енергію, відповідач, задля перемоги у відкритих торгах, занизив пропоновану ціну за електричну енергію, а в подальшому, шляхом укладання додаткових угод, домігся збільшення ціни.

Відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частиною п`ятою статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Наявність окремої думки під час ухвалення судового рішення жодним чином не змінює та не впливає на набуття чинності судовим рішенням, не порушує принципу юридичної визначеності, оскільки вищенаведена практика Верховного Суду є однозначною та послідовною в даному питанні.

Викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги відповідача.

У даній справі суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на викладене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 129 ГПК України та виходячи з результатів розгляду апеляційної скарги, сплачений за її подання судовий збір слід покласти на апелянта.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 264, 269, 270, 275-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2025р. у справі № 904/3915/24 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2025р. у справі № 904/3915/24 - залишити без змін.

Витрати з оплати судового збору, понесені у суді апеляційної інстанції, віднести на Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги".

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена та підписана 07.04.2026 року.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя Т.А. Верхогляд