ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2026 м. Дніпро Справа № 904/421/26

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Фещенко Ю.В. (доповідач),

суддів: Мартинюка С.В., Соп`яненко О.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Хімдивізіон"

на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2026 (постановлену суддею Татарчуком В.О. у м. Дніпрі, повна ухвала складена 23.02.2026) у справі №904/421/26

за позовом Приватного акціонерного товариства "Хімдивізіон" (м. Кам`янське, Дніпропетровська область)

до відповідача: THE POLSH TRADE ASSOCIATION (м. Варшава, Польша)

про стягнення заборгованості у загальній сумі 581 000,00 євро,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2026 року Приватне акціонерне товариство "Хімдивізіон" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з THE POLSH TRADE ASSOCIATION заборгованості за контрактом на поставку технологічного обладнання №2912-ТЕ від 29.12.2024 у загальній сумі 581 000,00 євро.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за контрактом на поставку технологічного обладнання № 2912-ТЕ від 29.12.2024 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений позивачем товар, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованості в сумі 581 000,00 євро.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2026 позовну заяву залишено без руху на підставі статей 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України; надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме: протягом десяти днів з дня вручення ухвали суду подати до суду:

- докази, які б підтверджували поставку товару та отримання його відповідачем (CMR, товаро-транспортні накладні, тощо).

- докази сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі, що зазначені у мотивувальній частині ухвали;

- належні докази направлення відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів, а саме: опис вкладення в поштовий конверт на ім`я відповідача з поіменним переліком документів вкладення та документ, що підтверджує надання поштових послуг.

В ухвалі від 09.02.2026 Господарським судом Дніпропетровської області роз`яснено Приватному акціонерному товариству "Хімдивізіон", що у випадку невиконання вимог суду про усунення недоліків позовної заяви у встановлений судом строк, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Від позивача 18.02.2026 до Господарського суду Дніпропетровської області за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява про усунення недоліків, до якої були долучені: докази сплати судового збору, копія списку згрупованих відправлень від 05.02.2026 та копія вантажної митної декларації № EDN758983 від 29.08.2025.

У подальшому, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2026 у справі № 904/421/26 позовну заяву і додані до неї документи повернуто заявнику без розгляду.

Ухвала обґрунтована наступним:

- позивачем не виконані вимоги ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2026 про залишення позовної заяви без руху та станом на 18.02.2026 не усунуті недоліки позовної заяви в частині надання до суду документів, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, та доказів направлення відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів;

- з наданої на підтвердження виконання своїх зобов`язань у частині поставки товару на загальну суму 581 000,00 євро вантажної митної декларації № EDN758983 від 29.08.2025 вбачається, що до декларації долучено документи: CMR № 00969 від 05.08.2025, CMR №000009 від 05.08.2025 та контракт № 3012/24 від 30.12.2024, при цьому позивач заявляє вимоги за контрактом на поставку технологічного обладнання № 2912-ТЕ від 29.12.2024;

- належними доказами направлення учасникам справи копії позовної заяви та доданих до неї документів є опис вкладення в поштовий конверт з поіменним переліком документів вкладення та документ, що підтверджує надання поштових послуг, а саме: касовий чек, розрахункова квитанція тощо, однак, додана до заяви про усунення недоліків копія списку згрупованих відправлень від 05.02.2026 не є належним доказом направлення відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів в розумінні статті 172 Господарського процесуального кодексу України.

Не погодившись з вказаною ухвалою, Приватне акціонерне товариство "Хімдивізіон" за допомогою системи "Електронний суд" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (вх. № суду 49099 від 04.03.2026), в якій просить:

- скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2026 у справі № 904/421/26;

- направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

- суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву у зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, повинен пересвідчитись, що вжив вичерпні заходи для належного виконання заявником судового рішення, та врахував всі обставини. Повернення позовної заяви не повинно створювати штучні перешкоди для доступу до правосуддя;

- у документах, наданих позивачем, є невідповідність, яку можна з`ясувати та отримати пояснення від сторін при розгляді справи або залишивши позов без руху. В апеляційній скарзі скаржник підтверджує, що між ним та відповідачем не укладено інших контрактів окрім контракту на поставку технологічного обладнання № 2912-ТЕ від 29.12.2024. Помилка, на яку звернув увагу суд першої інстанції, виникла при складанні вантажної митної декларації №EDN758983 від 29.08.2025. Скаржник може вжити заходів для отримання інформації чи підтвердження переліку фактично долучених до декларації документів. На думку скаржника, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували поставку товару та отримання його відповідачем за контрактом на поставку технологічного обладнання № 2912-ТЕ від 29.12.2024. До позовної заяви були додані й інші документи, в яких номер контракту зазначений вірно; додані специфікації із зазначенням конкретного товару, Акт звірки взаємних розрахунків між позивачем (скаржником) та відповідачем, в якому зафіксована наявність саме вказаної в позовній заяві заборгованості за поставлений товар;

- щодо доказів направлення позовної заяви відповідачу, то порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку урегульований Правилами надання послуг поштового зв`язку. Із аналізу положень цих Правил можна дійти висновку, що в них визначені окремі категорії поштових відправлень: рекомендовані листи та листи з оголошеною цінністю / з описом вкладення можуть бути лише листи з оголошеною цінністю; до інших видів листів опис вкладення не передбачений. З огляду на це, скаржник звертає увагу на помилковість висновку суду першої інстанції стосовно не доведення відповідачем факту направлення листа та відсутності належних доказів відправлення. Крім того, згідно з пунктом 2 Правил № 270, доказом вручення реєстрованого поштового відправлення, яке містить дані про одержувача та дату, коли такий лист був ним отриманий, є повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до пункту 62 Правил у разі подання для пересилання реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу з повідомленням про його вручення відправник заповнює бланк повідомлення на свою поштову адресу або адресу особи, якій за його дорученням належить надіслати повідомлення після вручення поштового відправлення, поштового переказу. Враховуючи вищезазначене, будь-яке поштове відправлення повинно містити, серед іншого, дані адресата зазначеного відправлення, зокрема, найменування адресата та його поштову адресу, що зазначається внизу праворуч з лицьового боку поштового відправлення без пробілів між рядками і літерами у словах. Крім того, у разі якщо поштове відправлення є рекомендованим, разом із конвертом надсилається бланк повідомлення про вручення зазначеного поштового відправлення, яке, за загальним правилом, також містить дані про відправника та отримувача поштового відправлення. У контексті спірних правовідносин скаржник вважає, що зазначені обставини є істотними для вирішення питання дотримання Позивачем вимоги щодо повідомлення відповідача у цій справі, проте останні не були встановлені судом першої інстанції. Скаржник вважає, що при розгляді цієї справи суд першої інстанції мав можливість поставити питання про наявність чи відсутність оригіналу конверту, в якому було направлено позовну заяву з додатками, а також з`ясувати наявність рекомендованого повідомлення про невручення поштового повідомлення, де зазначено адресата листа. Для встановлення судом факту направлення, зокрема юридичній особі, поштового відправлення у встановленому законодавством порядку, підлягають з`ясуванню такі обставини: вид поштового відправлення, яким було надіслано лист; наявність/відсутність опису вкладення листа (залежно від виду поштового відправлення); відповідність адреси одержувача, зазначеної у поштовому відправленні, місцезнаходженню юридичної особи; наявність у відповідача повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, в якому, серед іншого, зазначено найменування та його поштова адреса, причини невручення поштового відправлення;

- позивач надав до суду першої інстанції наявні в нього докази відправлення позовної заяви на адресу відповідача;

- скаржник був змушений звертатися до відповідача та отримувати підтвердження того, що останній отримав позовну заяву з додатками;

- при цьому опис вкладення не передбачений поштовими правилами при відправці рекомендованих листів при наданні міжнародних поштових послуг;

- за твердженням скаржника, повернення позовної заяви тягне за собою важкі фінансові наслідки для підприємства, тому що спірні відносини виникли внаслідок порушення умов оплати поставленої продукції саме по міжнародному контракту; скаржник обмежений обов`язковим зверненням до суду саме в день виникнення порушення зі сплати за поставлений товар, в іншому випадку для нього настають фінансові санкції, що призведе до ще більших матеріальних втрат;

- скаржник вважає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви, що унеможливило доступ позивача до правосуддя, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Фещенко Ю.В. (доповідач), суддів - Мартинюка С.В., Соп`яненко О.Ю.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Хімдивізіон" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2026 у справі № 904/421/26 у порядку письмового провадження без виклику та повідомлення учасників справи; запропоновано, зокрема, відповідачу подати відзив на апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Станом на 06.04.2026 відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на апеляційну скаргу.

Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд вважає можливим розглянути апеляційну скаргу за наявними у справі матеріалами, оскільки згідно з частиною 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

При цьому права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись за рахунок порушення права скаржника на розумність строків розгляду апеляційної скарги (своєчасне вирішення судом спорів), що є однією із засад (принципів) та завданням господарського судочинства, яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що апеляційним господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Під час розгляду апеляційної скарги судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах повернення.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, перевіривши дотримання судом першої інстанції норм процесуального права, а також правильність застосування норм матеріального права, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 172 Господарського процесуального кодексу України позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов`язані до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Обов`язок позивача направити відповідачеві копію позовної заяви разом з доданими до неї документами направлений на задоволення права іншої (протилежної) сторони мати змогу бути почутою судом (надати свій відзив, інші заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань).

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та відносини між ними врегульовані, зокрема Законом України "Про поштовий зв`язок", Правилами надання послуг поштового зв`язку від 05.09.2009 № 270.

Частиною 11 Правил визначено, що поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю.

За приписами пункту 12 Правил поштові відправлення поділяються на дві групи: (1) внутрішні (пересилаються в межах України) та (2) міжнародні (пересилаються за межі України, надходять до України, переміщуються через територію України транзитом). До внутрішніх поштових відправлень належать, зокрема, листи - прості, рекомендовані, з оголошеною цінністю; до міжнародних поштових відправлень, зокрема, листи - прості, рекомендовані (пункт 8 Правил).

Пунктом 25 Правил встановлено, що міжнародні реєстровані поштові відправлення можуть прийматися для пересилання лише з простим повідомленням про їх вручення.

Тобто, міжнародні поштові відправлення (у тому числі листи) виділено в окрему групу, щодо якої чинними в Україні правилами надання послуг поштового зв`язку не передбачено надсилання кореспонденції з описом вкладення нерезиденту України, яким є відповідач.

Разом з тим, відповідно до пункту 2 Правил, міжнародне поштове відправлення з оголошеною цінністю - поштове відправлення, що приймається для пересилання за межі України, доставляється в Україну або переміщується через територію України транзитом операторами поштового зв`язку, яке приймається для пересилання з оцінкою вартості вкладення, визначеною відправником.

Згідно з пунктом 62 Правил підтвердженням оплати послуг поштового зв`язку з пересилання письмової кореспонденції є: поштові марки, наклеєні на письмову кореспонденцію або нанесені типографським способом на поштові конверти, поштові картки; електронні марки; відбитки державного знака, нанесені маркувальними машинами; відбитки про оплату письмової кореспонденції, нанесені друкарським чи іншим способом; розрахунковий документ про оплату послуги поштового зв`язку.

Статтею 1 Закону України "Про поштовий зв`язок" надано визначення: розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку.

Аналізуючи вказані норми, можна зробити висновок, що належним доказом надіслання позовної заяви з додатками шляхом відправлення відповідного міжнародного поштового відправлення відповідачу є квитанція або касовий чек, в якому зазначено найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість, адресат. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 22.02.2019 у справі № 910/7308/16 та від 10.09.2019 у справі № 925/410/19.

З урахуванням положень наведених вище норм, список згрупованих відправлень не є належним доказом направлення вказаних документів іншому учаснику справи, оскільки з нього неможливо встановити, яке саме відправлення було направлено на адресу зазначеного у цьому списку адресату.

Крім того, до апеляційної скарги була долучена Довідка про отримання поштового відправлення, підписана відповідачем, в якій відповідач підтвердив, що отримав рекомендований лист від 05.02.2026, в якому містилася позовна заява з додатками від 02.02.2026.

Долучена до апеляційної скарги довідка не була подана позивачем до суду першої інстанції.

З приводу зазначеного доказу колегія суддів зазначає таке.

Порядок та строк подання доказів врегульований статтею 80 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частинами 1 - 5 статті 80 Господарського процесуального кодексу України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів);

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу;

5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Відповідно до сталої практики Верховного Суду докази, що підтверджують заявлені вимоги / заперечення, мають бути подані учасниками справи одночасно з заявами по суті справи у суді першої інстанції, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена учасником суду та належним чином обґрунтована. При цьому докази, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на учасника справи покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом доказів з порушенням встановленого строку, - наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи (постанова Верховного Суду у справі № 910/16181/18 від 27.06.2023).

Частина 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України містить імперативну заборону суду приймати до розгляду докази, якщо вони подані не у встановлений судом строк. Особа має письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (постанова Верховного Суду у справі № 910/7381/21 від 11.10.2023).

Крім того, згідно з частиною 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Здійснюючи аналіз вказаних вище норм процесуального права, Верховний Суд у постанові від 28.04.2021 у справі № 910/9351/20 виснував, що при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (особи, яка їх подає).

Отже, прийняття нових доказів в суді апеляційної інстанції або їх витребування, без дотримання порядку, визначеного нормами Господарського процесуального кодексу України, матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Сторони мають усвідомлювати, що інститути апеляційного та касаційного перегляду впроваджені для усунення можливих помилок судового розгляду справ у першій інстанції, а не для усунення помилок сторони, допущених нею під час розгляду справи судом першої інстанції, у формулюванні стороною своїх позовних вимог, аргументів та формуванні їх доказової бази. Це відповідає і практиці Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права відповідно до Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Так, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" (заява № 3236/03, пункт 40) зазначив, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.

Єдиний винятковий випадок, коли можливе прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від учасника справи, тягар доведення яких покладений на останнього (подібні за змістом висновки щодо застосування статті 269 Господарського процесуального кодексу України викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17, від 03.06.2025 у справі № 914/855/24).

Наявність таких обставин у даній справі колегією суддів не встановлена та скаржник про такі обставини не зазначає.

У даному випадку, скаржник не навів належних доводів в обґрунтування неможливості подання відповідного доказу (довідки) до суду першої інстанції з незалежних від нього підстав, не зазначав у суді першої інстанції про намір її подати, а також про те, що зазначений доказ не може бути поданий з об`єктивних причин у відповідності до частини 4 статті 80 Господарського процесуального кодексу України у строки, встановлені Кодексом чи судом. За таких обставин вказана довідка не може бути врахована судом під час апеляційного перегляду справи.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не були усунуті недоліки позовної заяви в частині надання належних доказів направлення відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Щодо доводів скаржника в частині неправомірності висновків суду першої інстанції про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження поставки товару та отримання його відповідачем за контрактом на поставку технологічного обладнання № 2912-ТЕ від 29.12.2024, апеляційний господарський суд зазначає таке.

За приписами частини 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відповідно до частини 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета спору.

У даному випадку до позовної заяви позивачем було долучено вантажну митну декларацію, яка у розумінні статті 76 Господарського процесуального кодексу України не є належним доказом поставку товару чи отримання товару відповідачем.

Отже, суд правомірно в ухвалі про залишення позовної заяви без руху надав позивачу час для подачі доказів, які б підтверджували поставку товару та отримання його відповідачем (CMR, товарно-транспортні накладні тощо).

В апеляційній скарзі скаржник визнав, що в документах, наданих позивачем, є невідповідність, однак скаржник вважає, що вказана невідповідність підлягала з`ясуванню та отримання пояснень від сторін при розгляді справи по суті або бути підставою для залишення позовної заяви без руху.

З цього приводу в апеляційній скарзі скаржник зазначив також таке:

- між позивачем та відповідачем не укладено інших контрактів окрім контракту на поставку технологічного обладнання № 2912-ТЕ від 29.12.2024;

- помилка, на яку звернув увагу суд першої інстанції, виникла при складанні вантажної митної декларації № EDN758983 від 29.08.2025;

- скаржник може вжити заходів для отримання інформації чи підтвердження переліку фактично долучених до декларації документів;

- до позовної заяви були додані й інші документи, в яких номер контракту зазначений вірно; додані специфікації із зазначенням конкретного товару, Акт звірки взаємних розрахунків між позивачем (скаржником) та відповідачем, в якому зафіксована наявність саме вказаної в позовній заяві заборгованості за поставлений товар.

У той же час, колегія суддів зазначає, що пояснення щодо поставки товару та отримання його відповідачем, які були наведені в апеляційній скарзі, до суду першої інстанції позивачем не подавались, при цьому, сам скаржник в апеляційній скарзі визнає факт того, що подані ним документи мають невідповідність та потребують додаткового з`ясування.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не були усунуті недоліки позовної заяви також в частині надання доказів, які б підтверджували поставку товару та отримання його відповідачем.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви з підстав недодержання вимог чинного законодавства України та невиконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 09.02.2026.

При цьому таке обмеження не шкодить суті права на доступ до суду за правилами господарського судочинства, оскільки не позбавляє позивача права та можливості повторно звернутись з позовом після усунення недоліків, про що, у тому числі, було зазначено в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції.

Викладене свідчить про безпідставність доводів скаржника щодо позбавлення його права доступу до суду.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини, посилаючись на свою усталену практику (зокрема, рішення у справах "Голдер проти Сполученого Королівства" ([Golder v. the United Kingdom], від 21.02.1975, пункт 36, Серія А № 18, "Пономаренко проти України" [Ponomarenko v. Ukraine], заява № 13156/02, пункт 36, від 14.06.2007, "Мацюк проти України" [Matsyuk v. Ukraine], заява № 1751/03, пункт 28, від 10.12.2009 та "Кузьменко проти України" [Kuzmenko v. Ukraine, заява № 49526/07, пункт 25, від 09.03.2017), наголосив, що право на доступ до суду, тобто право ініціювати у судах провадження у цивільних справах, є невід`ємним елементом, притаманним праву, закріпленому пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це право на доступ не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які, однак, не можуть забороняти або скорочувати доступ особи у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть цього права була підірвана.

Отже, доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення від 28.05.1985 у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom)).

Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" (Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine) від 21 грудня 2010 року, заяви № 17160/06 та №35548/06, § 33).

Підсумовуючи все вищевикладене, апеляційний господарський суд зазначає, що, звертаючись з апеляційною скаргою, скаржник не спростував висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним судового рішення.

З огляду на викладене, доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи та спростовуються вищевикладеним.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатом апеляційного перегляду справи колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення - ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2026 у справі № 904/421/26, відсутні, тому у відповідності до статті 276 Господарського процесуального кодексу України у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

З підстав наведеного та керуючись статтями 3, 13, 74 - 80, 129, 269, 270, 275 - 284, 287 - 289, 320 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Хімдивізіон" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2026 у справі № 904/421/26 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2026 у справі №904/421/26 - залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство "Хімдивізіон".

4. Матеріали справи (оскарження) № 904/421/26 повернути до Господарського суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена та підписана 06.04.2026.

Головуючий суддя Ю.В. Фещенко

Суддя С.В. Мартинюк

Суддя О.Ю. Соп`яненко