ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2026 р. м. Київ

Справа № 911/2927/25

Господарський суд Київської області у складі:

судді Ейвазової А.Р.,

за участі секретаря судового засідання Стаднік Є.О., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Білоцерківської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Голден Велес» про стягнення 444 609,55грн, за участі представників від:

прокурора Галась О.М. (посвідчення №069067 від 01.03.2023);

позивача не з`явилися;

відповідача Олійник О.О. (ордер АІ №2020654 від 09.10.2025)

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Білоцерківської окружної прокуратури (далі прокурор) в інтересах держави в особі Білоцерківської міської ради (далі позивач, Білоцерківська МР) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Голден Велес» (далі відповідач, ТОВ «Голден Велес») про стягнення 444 609,55грн з яких: 258 732,04грн безпідставно збережені грошові кошти пайової участі; 29 304,06грн 3% річних за період з 22.10.2021 по 31.07.2025; 156 573,45грн втрати від інфляції за період з 22.10.2021 по 31.07.2025 (т.1 а.с.1-31).

В обґрунтування заявлених вимог прокурор посилається на те, що відповідач як забудовник без достатньої правової підстави зберіг у себе кошти, які мав сплатити в якості пайового внеску в розвиток інфраструктури населеного пункту починаючи з 2020 року до моменту введення в експлуатацію торгівельно-офісного та готельного комплексу, розташованого за адресою: м. Біла Церква, вул. Олеся Гончара, 11А. Так, як вказує прокурор, на підставі ст.1212 ЦК України відповідач зобов`язаний повернути Білоцерківський МР грошові кошти, що безпідставно зберіг, ухилившись від укладення відповідного договору про пайову участь.

Необхідність подання відповідного позову в інтересах держави мотивована прокурором не вжиттям заходів позивачем, що представляє інтереси відповідної територіальної громади, для відновлення відповідного права територіальної громади на отримання коштів від відповідача.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.09.2025 відкрито провадження у справі за відповідним позовом, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 22.10.2025 о 14:00, зобов`язано прокурора надати докази направлення позивачу заяви про усунення недоліків, визнано явку прокурора та відповідача обов`язковою, встановлено строк відповідачу для подання відзиву на позов, а також роз`яснено такій особі про обов`язок зареєструвати електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі (далі ЄСІТС) або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами (т.1 а.с.100-103).

Відповідна ухвала доставлена до електронного кабінету прокурора та позивача 29.09.2025 о 18:44, що підтверджується довідками про доставку електронного листа (т.1 а.с.105-106).

Відповідач у справі ТОВ «Голден Велес», в порушення вимог ч.6 ст.6 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), на момент відкриття провадження у справі не зареєстрував електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі, що підтверджується відповіддю від 29.09.2025 №14797364 про відсутність зареєстрованого Електронного кабінету ЄСІТС (а.с.99).

Як визначено ч.11 ст.242 ГПК України, у разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідачу копія вказаної ухвали направлена рекомендованим поштовим відправлення №942, яке вручено 06.10.2025, що підтверджується повідомленням про вручення такого відправлення (а.с.123).

Ухвала суду, як вбачається із змісту п.1 ч.1 ст.232 ГПК України, є видом судового рішення.

В силу п.п.2, 3 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є: день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Поряд з цим, абз.2 ч.6 ст.242 ГПК України установлено, що якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Таким чином, відповідна ухвала вважається врученою: прокурору та позивачу - наступного робочого дня - 30.09.2025; відповідачу 06.10.2025.

02.10.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника (т.1 а.с.107).

06.10.2025 через систему «Електронний суд» від прокурора, на виконання ухвали суду від 29.09.2025 надійшла заява, до якої долучені докази направлення позивачу заяви про усунення недоліків з додатками (т.1 а.с.110).

21.10.2025 (сформовано в системі «Електронний суд» 20.10.2025) від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку для подання відзиву до 04.11.2025 (т.1 а.с.124-125).

В обґрунтування клопотання про продовження строку відповідач посилається на те, що ухвалу про відкриття провадження у справі ТОВ «Голден Велес» отримало лише 06.10.2025, з матеріалами справи представник позивача ознайомився лише 09.10.2025, а для належного представництва та захисту прав й інтересів відповідача необхідно здійснити ряд дій, пов`язаних із збиранням необхідних доказів. З аналогічних підстав відповідач просив відкласти підготовче засідання, призначене на 22.10.2025 о 14:00, на іншу дату.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.10.2025 задоволено частково клопотання ТОВ «Голден Велес» про продовження строку для подання відзиву та продовжено ТОВ «Голден Велес» строк на подання відзиву на десять днів (до 31.10.2025 включно) (т.1 а.с.129-131).

Зазначена ухвала доставлена до електронних кабінетів учасників, що підтверджується довідками про доставку електронного листа: 21.10.2025 о 19:39 прокурору та відповідачу; 21.10.2025 о 19:30 - позивачу (т.1 а.с.132-134).

22.10.2025 судом прийнято ухвали, занесені до протоколу підготовчого засідання, якими: на підставі ч.4 ст.166, ч.4 ст.167 ГПК України встановлені строки для подання відповіді на відзив та заперечення; оголошено перерву в підготовчому засіданні до 14:00 24.11.2025 (т.1 а.с.135-138).

Перерва в підготовчому засіданні оголошена судом на підставі ч.5 ст.183 ГПК України, оскільки судом не завершено всі необхідні дії для підготовки справи до судового розгляду по суті, у т.ч., враховуючи встановлення сторонам строків для реалізації права на подання заяв по суті.

Ухвалою від 22.10.2025 (т.1 а.с.140), яка доставлена до електронного кабінету позивача 22.10.2025 о 21:44, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (т.1 а.с.141), позивача повідомлено про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 14:00 24.11.2025.

03.11.2025 (сформовано в системі «Електронний суд» 31.10.2025) відповідач, з дотриманням встановленого судом строку, який продовжено судом, подав відзив на позов, у якому просить у задоволенні позову відмовити (т.1 а.с.142-143).

Відповідач заперечує щодо позову, однак, при цьому, не посилається на певні обставини та докази. Фактично, відзив містить лише посилання на норми права, зокрема абз.1 ч.5 ст.30 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також посилання на те, що до компетентних органів направленні запити для отримання додаткової інформації по суті заявлених вимог, після отримання якої, як повідомив відповідач, він має намір подати додаткові пояснення. До відповідного відзиву відповідач включив клопотання про надання ТОВ «Голден Велес» можливості подати додаткові пояснення після отримання відповідей від компетентних органів.

У відповіді на відзив, яка надійшла до суду через систему «Електронний суд» з дотриманням встановленого судом строку 11.11.2025, прокурор підтримує заявлені вимоги та вказує, що відповідач був зобов`язаний з 2020 року звернутися до органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва і до введення об`єкта в експлуатацію сплатити пайовий внесок (жовтень 2021 року), при цьому, відповідач не надає доказів наявності підстав для зменшення розміру пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту (т.1 а.с.150-151).

24.11.2025 від відповідача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання, призначеного на 24.11.2025 на іншу дату, у зв`язку із необхідністю отримати додаткову інформацію після отримання відповідей від компетентних органів (т.1 а.с.156).

Ухвалами від 24.11.2025, які занесені до протоколу засідання (т.1 а.с.164-166), судом: запропоновано відповідачу викласти клопотання про подовження строку на подання доказів в письмові формі; продовжено строк підготовчого засідання на 15 днів та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 16:50 03.12.2025.

Судом запропоновано відповідачу викласти заявлене усно клопотання у письмовій формі на підставі ч.2 ст.169 ГПК України.

Судом продовжено строк підготовчого провадження на підставі ч.3 ст.177 ГПК України, оскільки це необхідно для забезпечення учасникам справи реалізації їх процесуальних прав та вирішенні всіх питань, визначених ч.2 ст.182 ГПК України, які необхідні для повного та об`єктивного вирішення спору.

Перерва у підготовчому засіданні оголошена судом на підставі ч.5 ст.183 ГПК України, оскільки судом не вирішені всі питання, що мали бути розглянуті у підготовчому засіданні.

Ухвалою від 24.11.2025 (т.1 а.с.168), яка доставлена до електронного кабінету позивача 24.11.2025 о 20:20, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (т.1 а.с.169), позивача повідомлено про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 16:50 03.12.2025.

01.12.2025 від відповідача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про долучення доказів, в обґрунтування якого відповідач посилається на те, що у відзиві відповідач зазначав про подання додаткових документів після їх отримання від компетентних органів. Крім того, у такому клопотанні відповідач вказує, що за договорами підряду від 29.04.2015 №№8-9 ТОВ «Голден Велес» здійснило реконструкцію інженерних мереж, що перебувають у комунальній власності, а тому вартість пайової участі має бути зменшена на вартість проведених робіт (т.1 а.с.170-171).

03.12.2025 від прокурора через систему «Електронний суд» надійшли заперечення на клопотання відповідача про долучення доказів, в обґрунтування яких прокурор посилається на наступні обставини (т.2 а.с.1-3):

- у відзиві на позов відповідач не вказав які конкретні документи та докази відповідач не може подати та причини не подання таких доказів разом із відзивом, а також не надав копій жодного адвокатського запиту на підтвердження того, які саме конкретні докази і на підтвердження яких обставин витребувано ним безпосередньо у якого підприємства, установи чи організації, які б свідчили про здійснення відповідачем дій щодо збирання вказаних доказів;

- оскільки стороною договорів підряду №№ 8,9 від 29.04.2015 є, у т.ч., відповідач, вказані договори підряду, додатки до них, договірна ціна, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, акти приймання виконаних будівельних робіт, звіти про дебетові та кредитові операції по рахунку, мають бути у розпорядженні відповідача;

- за наданими договорами відсутня інформація в межах якої земельної ділянки здійснювалися роботи по реконструкції мережі водопостачання.

03.12.2025 підготовче засідання не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Ейвазової А.Р. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.12.2025 призначено підготовче засідання на 17.12.2025 о 14:40 (т.2 а.с.8).

Зазначена ухвала доставлена до електронних кабінетів учасників, що підтверджується довідками про доставку електронного листа: 08.12.2025 о 19:16 прокурору та відповідачу; 08.12.2025 о 19:14 - позивачу (т.2 а.с.9-10а).

16.12.2025 через систему «Електронний суд» від прокурора надійшли додаткові пояснення (т.2 а.с.11-13), які частково дублюють пояснення, які вже викладені таким учасником у позові.

17.12.2025 від відповідача надійшло клопотання про поновлення строку на подання доказів, долучених до клопотання від 01.12.2025, в обґрунтування якого ТОВ «Голден Велес» посилається на неможливість подати такі документи у визначений законом строк, через здійснення пошуку їх паперових копій в архівах власної бухгалтері, так як електронна база бухгалтерії знищена після видалення ворожого програмного забезпечення « 1С бухгалтерія» (т.2 а.с.18).

Ухвалами від 17.12.2025, занесеними до протоколу підготовчого засідання (т.2 а.с.19-21), судом: поновлено відповідачу строк для подання доказів та прийнято докази, подані разом із клопотанням від 01.12.2025, визнавши причини пропуску, строку для їх подання поважними; на підставі ч.5 ст.161 ГПК України прийняті пояснення прокурора; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.01.2026 о 15:30.

Задовольняючи клопотання про прийняття доказів, наданих відповідачем з порушенням встановленого законом строку, суд керувався положеннями ч.8 ст.80 ГПК України та врахував обставини, наведені відповідачем у клопотанні про поновлення строку. Окрім того, судом враховано, що відповідні договори укладені у 2015 році, тому відповідачу, який хоч і є їх стороною, враховуючи давність таких договорів та документів, складених на підтвердження виконання зобов`язань за ними, могло знадобитись більше часу для їх розшуку. При цьому, прийняття даних доказів жодним чином не порушує прав інших учасників справи, а їх дослідження в сукупності з іншими доказами, дозволить встановити всі обставини, які входять до предмету доказування у справі.

Підготовче провадження закрито у відповідності з п.3 ч.1 ст.185 ГПК України, у зв`язку із виконанням завдань підготовчого провадження.

З метою повідомлення позивача про дату, час і місце судового засідання з розгляду справи по суті, йому направлено ухвалу від 17.12.2025 (т.2 а.с.23), яка доставлена до його електронного кабінету 17.12.2025 о 20:14, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (т.2 а.с.24).

12.01.2026 судове засідання не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Ейвазової А.Р. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.01.2026 призначено судове засідання на 28.01.2026 о 16:00 (т.2 а.с.25).

Зазначена ухвала доставлена до електронних кабінетів учасників, про що свідчать довідками про доставку електронного листа: 20.01.2026 о 15:30 прокурору та позивачу; 20.01.2026 о 15:34 - відповідачу (т.2 а.с.26-28).

28.01.2026 від відповідача через систему «Електронний суд» надійшли пояснення, у яких ТОВ «Голден Велес» повідомило про те, що у прокурора не виникало права на нарахування втрат від інфляції та 3% річних раніше дати звернення до суду з даним позовом, оскільки саме з цього моменту відповідач довідався про відповідну вимогу, а до моменту подання позову жодних претензій або вимог від прокурора або позивача не отримував (т.2 а.с.29-30).

Ухвалою від 28.01.2026, яка занесена до протоколу судового засідання, судом залишено без розгляду письмові пояснення відповідача та оголошено перерву в такому засіданні до 16:15 16.02.2026 (т.2 а.с.34-37).

Залишаючись без розгляду письмові пояснення, суд виходив з того, що в силу ч.1 ст.161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом

Заявами по суті справи, як установлено ч.2 такої статті, є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Згідно ч.3 ст.161 ГПК України підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Фактично, подані відповідачем пояснення за своїм змістом та суттю є заявою по суті справи, оскільки містять заперечення по суті заявлених вимог.

Водночас, у даній справі відповідач вже скористався правом на подання відзиву у встановлений судом строк, який на даний час закінчився. При цьому, відповідна обставина, щодо якої відповідач заперечує, існувала на момент подання ТОВ «Голден Велес» відзиву, а отже, відповідач не був позбавлений можливості навести такі заперечення у такій заяві по суті або у другій заяви по суті запереченні у встановлений судом строк.

В силу ст.118 ГПК України: право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку; заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

В при цьому, згідно ч.5 ст.161 ГПК України суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.

Між тим, відповідач не звертався до суду щодо надання дозволу на подання додаткових пояснень, до того ж його пояснення стосуються суті спору, а не окремого питання.

Після заслуховування вступного слова сторін, судом в судовому засіданні 28.01.2026 на підставі ч.2 ст.216 ГПК України оголошено перерву до 16:15 16.02.2026 (т.2 а.с.34-37).

Ухвалою від 29.01.2026 (т.2 а.с.39), яка доставлена до електронного кабінету позивача 29.01.2026 о 15:50, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (т.2 а.с.40), позивача повідомлено про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 16:15 16.02.2026.

В судовому засідання прокурор заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити, представник відповідача проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити; представник позивача у судове засідання не з`явився, у заяві від 02.10.2025 просив розглядати справу без його участі.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши зібрані у справі докази, судом встановлені наступні обставини.

Наказом ТОВ «Голден Велес» затверджено проект «Прибудова до власного нежитлового приміщення торгівельно-офісного та готельного комплексу по вул. О.Гончара, 11, приміщення №82 у м. Біла Церква Київської області (а.с.51).

12.10.2015 відповідачем зареєстровано декларацію №КС38 про початок виконання будівельних робіт (крім об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури) на земельній ділянці з кадастровим номером :03:002:0194, відповідно до якої розпочато будівництво торгівельно-офісного та готельного комплексу площею 1854,20кв.м (т.1 а.с.45-48).

Рішенням Виконавчого комітету Білоцерківської МР від 27.10.2020 №644 (т.1 а.с.62) присвоєно об`єкту будівництва (торгівельно-офісний та готельний комплекс), що розташований на земельних ділянках з кадастровими номерами :03:002:0206, :03:002:0208, :03:002:0194, наступну адресу: №11-А по вул. Олеся Гончара в м. Біла Церква, Київської обл.

Відповідно до повідомлення №КС38 від 30.07.2021 про зміну даних у зареєстрованій декларації про початок виконання підготовчих/будівельних робіт внесено зміни до техніко-економічних показників, зокрема, зазначено, що: об`єкту будівництва присвоєно поштову адресу (Київська обл., м. Біла Церква, вул. Олеся Гончара, 11-А); змінено земельні ділянки (будівництво проводилося на трьох земельних ділянках з кадастровими номерами: :03:002:0194, :03:002:0208, :03:002:0206); змінено відповідального за ведення авторського нагляду (т.1 а.с.49-50).

13.10.2021 в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва за №АС01:2744-9058-5140-6012 зареєстровано акт готовності об`єкта до експлуатації, яким відображені наступні дані (т.1 а.с.54-61):

- замовник об`єкта будівництва: ТОВ «Голден Велес»;

- найменування закінченого будівництва об`єкта згідно з проектом: будівництво торгівельно-офісного та готельного комплексу;

- характер будівництва: нове; клас наслідків (відповідальності) - СС2;

- місце розташування: 09100, Київська обл., Білоцерківський р-н, Білоцерківська територіальна громада, м. Біла Церква, вул. Олеся Гончара, б. 11А:

- вартість основних фондів, які приймаються в експлуатацію: 6 468 301грн.

21.10.2021 в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва зареєстровано сертифікат №КС94, виданий Відділом державного архітектурно-будівельного контролю Білоцерківської МР, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта (черги, окремого пускового комплексу) проектній документації та підтверджено його готовність до експлуатації (т.1 а.с.52-53).

Листами від 29.04.2025 за вих.№1756/01-11, 24.07.2025 за вих.№3033/01-11 Білоцерківська МР повідомила прокурора про те, що за відповідним об`єктом будівництва розрахунки не поводились та договір про сплату пайової участі із замовником будівництва відповідачем у справі не укладався (т.1 а.с.34).

13.08.2025 Білоцерківська МР направила ТОВ «Голден Велес» претензію за вих.№3273/01-07 від 13.08.2025 щодо оплати коштів пайової участі або надання доказів того, що така оплата здійснювалась (т.1 а.с.66-68). Направлення претензії підтверджено накладною №717 від 1308.2025 та фіскальним чеком від 13.08.2025 (т.1 а.с.69).

Також, судом встановлено, що 29.04.2015 між ТОВ «Білоцерківвода» (далі замовник), ТОВ «В2» (далі генеральний підрядник) та ТОВ «Голден Велес» (далі сторона 3) укладено договір підряду №8 на виконання будівельних робіт (далі договір №8 т.1 а.с.175-184).

Відповідно до п.п.1 договору №8 на умовах та в порядку, передбачених цим договором, сторона 3 бере на себе витрати й оплачує, замовник доручає, а генпідрядник за кошти сторони 3 забезпечує відповідно до проектної документації та умов договору виконання робіт, пов`язаних з реконструкцією мережі водопостачання з виносом з-під забудови по вул. О. Гончара, 11 в м. Біла Церква, Київської обл.; об`єкт виконання робіт - мережі водопостачання по вул. О. Гончара, 11 в м. Біла Церква, Київська обл. Пунктом 42 договору №8 визначено, що фінансування робіт здійснюється за рахунок власних коштів сторони 3, перерахованих на підставі укладених договорів, з метою фінансування робіт за даним договором, що передаються на користь замовника.

Вартість виконання робіт, як вбачається з п.10 договору №8, складає 337 908грн.

За фактом виконання будівельних робіт за таким договором сторонами підписано акт приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2015 року (форма КБ-2в) (т.1 а.с.231) та довідку від 31.10.2015 про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за жовтень 2015 року (форма КБ-3) на загальну суму 337 864,85грн (т.1 а.с.236-237).

Судом також встановлено, що 29.04.2015 між ТОВ «Білоцерківвода» (далі замовник), ТОВ «В2» (далі генеральний підрядник) та ТОВ «Голден Велес» (далі сторона 3) укладено договір підряду №9 на виконання будівельних робіт (далі договір №9; т.1 а.с.200-209).

Згідно п.п.1,2 договору №9 на умовах та в порядку, передбачених договором, сторона 3 бере на себе витрати й оплачує, замовник доручає, а генпідрядник за кошти сторони 3 забезпечує відповідно до проектної документації та умов договору виконання робіт, пов`язаних з реконструкцією ділянки мережі самопливної господарсько-побутової каналізації по вул. О. Гончара, 11 в м. Біла Церква, Київської обл.; об`єкт виконання робіт: мережі самопливної господарсько-побутової каналізації по вул. О. Гончара, 11 в м. Біла Церква, Київської обл. Пунктом 42 договору №9 визначено, що фінансування робіт здійснюється за власні кошти сторони 3, перераховані на підставі укладених договорів, з метою фінансування робіт за даним договором, що передаються на користь замовника.

Вартість виконання робіт, як вбачається з п.10 договору, складає 62 900,40грн.

За фактом виконання будівельних робіт сторонами підписано акт від 31.10.2015 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2015 року (форма КБ-2в) (т.1 а.с.227-230) та довідку від 31.10.2015 про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за жовтень 2015 року (форма КБ-3) на загальну суму 62 511,22грн (т.1 а.с.218-219).

В якості доказів оплати виконаних робіт відповідачем надані звіти про дебетові і кредитові операції по рахунку за період з 03.06.2015 по 05.10.2015 з яких вбачається, що відповідач на рахунки ТОВ «В2» перерахував кошти у розмірі: 03.06.2015 - 196 396,12грн, 08.06.2015 - 84 169,76грн, 16.06.2015 18 870,12грн, 05.10.2015 101 329,25грн (т.1 а.с.195-198).

Листом від 30.10.2025 за вих.№1-06/09-3122 ТОВ «Білоцерківвода» повідомило про те, що на момент укладення зазначених договорів і по теперішній час відповідні водопровідні мережі перебувають у комунальній власності та за концесійним договором від 25.03.2013 передані на баланс ТОВ «Білоцерківвода» (т.1 а.с.245-247).

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обов`язку, як у забудовника, повернути позивачу, який представляє територіальну громаду, грошові кошти, збережені безпідставно, внаслідок ухилення від укладення договору про пайову участь та несплати пайового внеску на розвиток інфраструктури населеного пункту, а також застосування до нього відповідальності, встановленої чинним законодавством, за порушення відповідного зобов`язання.

Під час дослідження питання наявності підстав для звернення з відповідним позовом прокурора судом взято до уваги наступне.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1311 Конституції України прокуратура в Україні здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

В силу ч.3 ст.53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою.

Згідно з ч.4 ст.53 ГПК України: прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Як визначено ч.3, 4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, чинній на момент подання позовної зави»: прокурор може представляти інтереси держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу; наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Суд враховує, що рішенням від 03.12.2025 року №6-р(II)/2025 Конституційний Суд України ухвалив визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами в тім, що вони надають прокуророві можливість здійснювати представництво інтересів держави в суді у зв`язку з нездійсненням або неналежним здійсненням захисту цих інтересів органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

Однак, установивши невідповідність Конституції України окремих приписів абз.1 ч.3 ст.23 Закону, суд відтермінував втрату ними чинності. Так, відповідно до п.3 резолютивної частини цього рішення, окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність із 1 січня 2027 року. Також Конституційний Суд України в п.4 рішення, зазначив, що це рішення не поширюється на правовідносини щодо представництва прокурором інтересів держави в суді, які виникли під час чинності окремих приписів абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнаних неконституційними, та продовжують існувати після втрати ними чинності.

Отже, згадані положення вказаного Закону на момент звернення прокурором із даним позовом до суду, є чинними та такими, що підлягають застосуванню судом при вирішенні питання щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі її уповноваженого органу.

Відповідно до положеннями наведених норм, прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; у разі відсутності такого органу.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу; розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо (висновки вказані в постановах Великої Палати Верховного Суду від: 11.06.2024 у справі 925/1133/18 (п.71); 21.06.2023 у справі №905/1907/21 (п.8.54); 06.07.2021 у справі №911/2169/20 (п.8.37); 26.05.2020 у справі №912/2385/18 (п.40).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що: захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор; прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави; щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно (висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №905/1907/21 (п.п.8.56, 8.57); 06.07.2021 у справі №911/2169/20 (п.п.8.39, 8.40); 26.05.2020 у справі №912/2385/18 (п.п.45, 47)).

В силу ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» на прокурора покладається обов`язок попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює; у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача; у разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду, прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від: 11.06.2024 у справі 925/1133/18 (п.77), 11.02.2020 у справі №922/614/19 (п.п.57, 58), 08.11.2023 у справі №607/15052/16-ц, (п.8.18), 28.09.2022 у справі №483/448/20 (п.7.18); 15.01.2020 у справі №698/119/18 (п.п.26, 27)).

Звертаючись з позовом у даній справі, прокурор вказував, що позов подано з метою захисту інтересів держави в особі Білоцерківської МР, оскільки саме позивач, який є органом, що уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, не вживає тривалий час ефективних заходів щодо відновлення права територіальної громади на отримання безпідставно збережених коштів, які відповідач мав сплатити в якості пайового внеску в розвиток інфраструктури населеного пункту у випадку укладення відповідного договору.

Відповідно до ст.ст.7, 140 Конституції України: в Україні: визнається і гарантується місцеве самоврядування; місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Частиною 1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон №280/97-ВР) передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

При цьому орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (ст.181 Закону №280/97-ВР).

Згідно ч.5 ст.16 Закону №280/97-ВР від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до ч.3 ст.16 Закону №280/97-ВР матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, зокрема, доходи місцевих бюджетів.

Доходи місцевих бюджетів. як установлено ст.142 Конституції України, зокрема є матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування.

Доходи місцевих бюджетів формуються за рахунок власних, визначених законом, джерел та закріплених у встановленому законом порядку загальнодержавних податків, зборів та інших обов`язкових платежів; склад доходів місцевих бюджетів визначається Бюджетним кодексом України та законом про Державний бюджет України (ч.ч.1, 3 ст.63 Закону №280/97-ВР).

Як визначено ч.1 ст.5 Бюджетного кодексу України (далі БК України), місцеві бюджети є складовою бюджетної системи України.

До надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать, зокрема, надходження бюджету розвитку місцевих бюджетів (п.1 ч.1 ст.691 БК України).

Відповідно до положень п.41 ч.1 ст.71 БК України до надходження бюджету розвитку місцевих бюджетів включають кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, отримані відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Отже, оскільки кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту належать до джерел формування бюджету розвитку місцевого бюджету, їх надходження безумовно становить інтерес для територіальної громади та держави, оскільки надходження таких коштів забезпечує належне функціонування інституцій місцевого самоврядування.

Таким чином, Білоцерківська МР є органом, уповноваженим здійснювати функції у спірних відносинах, оскільки представляє інтереси відповідної територіальної громади, на захист прав якої подано відповідний позов.

Прокурор проінформував позивача Білоцерківську МР про порушення прав територіальної громади листом від 09.07.2025 за вих.№50-6214вих-25 (т.1 а.с.35-38), а саме несплату відповідачем пайового внеску в розвиток інфраструктури населеного пункту та просив повідомити чи вживались Білоцерківською МР заходи щодо стягнення безпідставно збережених коштів.

У відповідь на вказаний запит позивач листом від 24.07.2025 за вих.№3033/01-11 повідомив прокурора, що не укладав з ТОВ «Голден Велес» договір про пайову участь та те, що такий внесок не сплачений (т.1 а.с.39).

Згідно запиту прокурора від 09.07.2025 за вих.№50-6215вих-25, що адресований позивачу, прокурор просив надати відомості щодо проведення міською радою впродовж 2015-2021 претензійної роботи щодо укладення з ТОВ «Голден Велес» договору про пайову участь (т.1 а.с.40-41).

У відповідь на даний запит листом від 28.07.2025 за вих.№17-06/45 Білоцерківською МР повідомлено про те, що відомості про проведення претензійної роботи у запитуваний період відсутні (т.1 а.с.42-44).

Додатково, листом від 13.08.2025 за вих. №3286/01-07 Білоцерківською МР проінформовано прокурора про те, що позивач не звертався до суду про стягнення з ТОВ «Голден Велес» пайового внеску в розвиток інфраструктури населеного пункту та просив сприяти в захисті прав та законних інтересів Білоцерківської міської територіальної громади шляхом пред`явлення до суду позову (т.1 а.с.63-65).

В порядку, визначеному ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», прокурором листом від 01.09.2025 за вих.№50-7851вих-25 повідомлено позивача про прийняте рішення щодо звернення до суду про стягнення коштів пайової участі (т.1 а.с.70). В якості доказів направлення такого повідомлення прокурором надано фіскальний чек від 01.09.2025 щодо оплати пересилки рекомендованого поштового відправлення №740, адресованого Білоцерківській МР (т.1 а.с.71).

Таким чином, прокурор, звертаючись з відповідним позовом до суду, підтвердив наявність підстав для представництва інтересів держави, захист яких не здійснює позивач.

Заявлені прокурором вимоги суд вважає частково обґрунтованими з наступних підстав.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні визначені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон №3038-VI у редакції чинній на час почату будівництва 12.10.2015).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону №3038-VI замовником є фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Пунктом 7 ч.1 ст.2 Закону №3038-VI визначено, що планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів.

Станом на час виникнення спірних правовідносин була чинною ст.40 Закону №3038-VI, яка встановлювала, що порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону (ч.1). Частинами 2,3 цієї статті визначено, що: замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті; пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Як визначено ч.4 згаданої статті: до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва: 1) об`єктів будь-якого призначення на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів; 2) будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення; 3) будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла; 4) індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках; 5) об`єктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів; 6) об`єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури; 7) об`єктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру; 8) об`єктів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу 357-2010-п, за рахунок коштів інвесторів; 9) об`єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об`єктів енергетики, зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу); 10) об`єктів у межах індустріальних парків на замовлення ініціаторів створення індустріальних парків, керуючих компаній індустріальних парків, учасників індустріальних парків.

Відповідно до ч.5 ст.40 Закону №3038-VI: величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами; при цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій. В силу ч.9 вказаної статті, договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту мав бути укладений не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

Таким чином, у період виникнення спірних правовідносин, забудовник мав обов`язок звернутись для укладення відповідного договору та такий договір мав на підставі положень відповідного закону мав бути укладений до прийняття об`єкта в експлуатацію.

Водночас, на момент завершення будівництва торгівельно-офісного та готельного комплексу ст.40 Закону №3038-VI виключено на підставі п.13 розд.І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20.09.2019 №132-IX (далі Закон №132-IX). Вказані зміни набули чинності з 01.01.2020 відповідно до пп.2 п.1 розд.II Закону №132-IX.

Отже, починаючи з 01.01.2020 у замовників, які здійснюють забудову земельної ділянки у населеному пункті, не має обов`язку, що був передбачений ст.40 Закону №3038-VI, укладати договори про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Водночас, п.2 розд.II Закону №132-IX унормовано: що договори про сплату пайової участі, укладені до 1 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання; протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі та порядку: зокрема, розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом) для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта.

При цьому, пп.2 абз.2 п.2 розд.II Закону №132-IX визначені випадку, коли пайова участь не сплачується, а саме у разі будівництва: об`єктів будь-якого призначення на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів; будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення; будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла; індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках; об`єктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів; об`єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури; об`єктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру; об`єктів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, за рахунок коштів інвесторів; об`єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об`єктів енергетики, зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу); об`єктів у межах індустріальних парків на замовлення ініціаторів створення індустріальних парків, керуючих компаній індустріальних парків, учасників індустріальних парків; об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до будівель сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства; об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до будівель промислових; об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до силосів для зерна та складських майданчиків (для зберігання сільськогосподарської продукції).

Підпунктами 3,4 п.2 розд. II Закону №132-IX передбачено, що: замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта; орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва; пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію.

Отже, факт скасування такого обов`язку замовника в процесі будівництва об`єкту, яке розпочато у період дії норми, що передбачала відповідний обов`язок, не звільняє замовника від обов`язку сплатити пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Верховний Суд у постанові від 15.08.2024 у справі №914/2145/23 зауважив, що наведені висновки щодо застосування абз.2 п.2 роздл.ІІ Закону №132-ІХ у спірних правовідносинах відповідають загальним принципам рівності та справедливості, є націленими на те, щоб замовник будівництва, який розпочав його до 01.01.2020 та/або після 01.01.2020 та добросовісно виконав встановлений законом обов`язок щодо пайової участі, був у однакових ринкових умовах із забудовником, який аналогічно розпочав будівництво, але до введення об`єкта в експлуатацію такого обов`язку не виконав, можливо навіть свідомо уникаючи сплати пайової участі.

Верховний Суд у своїх постановах, вирішуючи спори щодо участі замовника будівництва у створенні і розвитку інфраструктури населеного пункту, неодноразово виснував, що відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов`язання забудовника сплатити визначені суми, таке зобов`язання має бути виконано до прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру (постанови від 23.05.2024 у справі №915/149/23, 20.03.2025 № 903/601/24).

Поряд з цим, в п.62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2021 суд дійшов висновку, що ухилення замовника будівництва від укладення з органом місцевого самоврядування договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не звільняє такого забудовника від обов`язку укласти договір та сплатити визначений законом пайовий внесок.

В силу ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З вищевикладеного вбачається, що у відповідача з початком будівельних робіт, тобто з 12.10.2015 дата декларації про початок виконання будівельних робіт виник обов`язок звернутися до Білоцерківської МР з відповідною заявою, укласти договір та сплатити пайовий внесок до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію, не зважаючи на те, що на момент прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію ст.40 Закону №3038-VI не діяла.

У постановах від 07.09.2023 у справі №916/2709/22, 15.08.2024 у справі №914/2145/23 Верховний Суд зазначив, що відсутність звернення замовника будівництва з відповідною заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва на виконання вимог пп.3 абз.2 п.2 розд.II Закону №132-IX та ненадання ним передбачених цією нормою документів, не є перешкодою для самостійного визначення органом місцевого самоврядування розміру пайової участі на підставі наявних у нього документів із доведенням під час розгляду справи їх обґрунтованості.

Разом з тим, у випадку, якщо замовниками зазначених об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого розд.II Закону №132-IX обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то, враховуючи викладені у постанові від 14.12.2021 зі справи №643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту є звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі ст.1212 ЦК України (також постанова Верховного Суду від 20.03.2025 у справі №903/601/24).

Прийняття об`єкта в експлуатацію є моментом, з якого вважається, що забудовник порушив відповідне зобов`язання. Одночасно з прийняттям об`єкта в експлуатацію у відповідності із ч.2 ст.331 ЦК України забудовник стає власником забудованого об`єкта, а відтак і правовідносини забудови земельної ділянки припиняються.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України: особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно; особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що положення гл.83 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Ухилившись від звернення із заявою щодо укладення відповідного договору, а також не здійснивши сплату внеску пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту м. Біла Церква, відповідач безпідставно зберіг грошові кошти, які мав заплатити у вигляді пайового внеску зі створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, тому зобов`язаний повернути ці кошти органу місцевого самоврядування, який представляє відповідну територіальну громаду, на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України.

Перевіривши наведений прокурором у позовній заяві розрахунок величини пайової участі, суд дійшов висновку, що такий розрахунок є обґрунтованим та арифметично вірним. Так, величина пайової участі розрахована прокурором із застосуванням 4 відсотків від загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, що відповідає пп.1 абз.2 п.2 розд.II Закону №132-IX, та вартості основних фондів, які приймаються в експлуатацію: 6 468 301грн /6 468 301:100*4= 258 732,04/.

Посилання відповідача на те, що вартість пайової участь має бути зменшена, оскільки відповідач у 2015 сплатив кошти за виконання робіт з реконструкції мережі водопостачання, що є комунальною власність, не можуть бути прийняті судом. з огляду на таке.

Як визначено абз.1 ч.5 ст.30 Закону №3038-VI у редакції, що діяла у відповідний період: якщо технічними умовами передбачається необхідність будівництва замовником інженерних мереж або об`єктів інженерної інфраструктури (крім мереж, призначених для передачі та розподілу електричної енергії, трубопроводів, призначених для розподілу природного газу, транспортування нафти та природного газу) поза межами його земельної ділянки, розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту зменшується на суму їх кошторисної вартості, а такі інженерні мережі та/або об`єкти передаються у комунальну власність; у разі якщо кошторисна вартість будівництва інженерних мереж та/або об`єктів інженерної інфраструктури (крім мереж, призначених для передачі та розподілу електричної енергії, трубопроводів, призначених для розподілу природного газу, транспортування нафти та природного газу) перевищує розмір пайової участі замовника у розвитку інфраструктури населеного пункту, орган місцевого самоврядування приймає рішення про відшкодування замовнику різниці між здійсненими витратами та розміром пайової участі замовника у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Отже, забудовник міг претендувати на зменшення розміру пайової участі або навіть відшкодування різниці між його витратами та розміром пайової участі за наявності у сукупності відповідних умов: 1) необхідність будівництва зазначених мереж або об`єктів передбачена технічними умовами; 2) такі мережі або об`єкти будуються поза межами земельної ділянки забудовника 3) мережі або об`єкти передаються у комунальну власність.

Проте, у даному випадку, відповідачем сплачені кошти за виконання робіт з реконструкції мережі водопостачання та водовідведення, тобто вже існуючої мережі, що перебувала у комунальній власності та знаходилась в управління ТОВ «Білоцерківвода». Окрім того, відповідачем не доведено, що такі роботи проведені поза межами земельних ділянок відповідача і відповідач надав позивачу відповідні документи для врахування при визначення величини пайової, а також те, що всі відповідні роботи передбачені технічними умовами при будівництві саме відповідного об`єкта щодо якого заявлені вимоги прокурором.

Пунктами 1-3 ч. 1 ст.237 ГПК України установлено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Наявність чи відсутність обставин (фактів), якими сторони обґрунтовують свої вимоги або заперечують проти таких вимог встановлюються судом на підставі доказів, подання яких є обов`язком сторони, яка посилається на відповідні обставини.

Так, відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності, що установлено ч.1 ст.13 ГПК України. Так, в силу ч.ч.3, 4 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Так, в силу ч.3 ст.86 ГПК України суд не лише надає оцінку кожному доказу окремо, але й зібраним у справі доказам в цілому.

Проте, відповідачем не надано доказів того, що розмір пайової участі має бути зменшений, як і не надано доказів здійснення будівництва об`єктів, які в силу ч.4 ст.40 Закону №3038-VI та пп.2 абз.2 п.2 розд.II Закону №132-IX, звільняли відповідача від сплати пайового внеску у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту м. Біла Церква.

Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених прокурором в інтересах держави вимог, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з ТОВ «Голден Велес» безпідставно збережених коштів пайової участі в створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту - м. Біла Церква у розмірі 258732,04грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Крім того, прокурор просить стягнути з відповідача: 156 573,45грн втрат від інфляції за період з 22.10.2021 по 31.07.2025; 29 304,06грн 3% річних за період 22.10.2021 по 31.07.2025.

Як визначено ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі прострочення виконання зобов`язання - повернення безпідставно збережених грошових коштів, кредитор має право вимагати сплати 3% річних та втрат від інфляційні відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки боржником порушено позадоговірне (деліктне) грошове зобов`язання, що виникло на підставі ст.1212 ЦК України.

В силу ч.5 ст.39 Закону №3038-VI датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Відтак, строк внесення коштів пайової участі відповідачем сплинув 21.10.2021.

Строк виконання замовником будівництва зобов`язання щодо вчасної сплати пайового внеску встановлений пп.4 абз.2 п.2 розд.II Закону №132-IX - до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію, отже, враховуючи, що такий об`єкт вже введений в експлуатацію у відповідача з наступного дня виник обов`язок повернути безпідставно збережені кошти позивачу, з яким не укладено відповідного договору, щоб передбачав розмір та порядок внесення коштів пайової участі.

Отже, з 22.10.2021 позивач має право вимагати повернення безпідставно збережених коштів з урахуванням втрат від інфляції та процентів.

За розрахунком суду, враховуючи період прострочення, розмір боргу, заявлений прокурором період нарахування з 22.10.2021 по 31.07.2025, розмір втрат від інфляції складає 155 756,69грн, а розмір 3% річних 29 304,06грн.

Розбіжності у розрахунку втрат від інфляції пов`язані і з тим, що прокурор при здійсненні розрахунку не враховано період, у якому мала місце дефляція, а саме - серпень 2025 року, що призвело до невірного визначення розміру боргу з урахування інфляції, а, отже, і розміру втрат від інфляції.

Між тим, у розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (висновок викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.02.2021 у справі №910/14761/19).

Враховуючи, що на момент звернення до суду 11.09.2025 (здано відділенню поштового зв`язку для направлення до суду), вже був визначений індекс інфляції за серпень 2025 року (99,8%) (опублікований 09.09.2025 в експрес-випуску Держстата), прокурор, заявляючи вимоги про стягнення втрат від інфляції, безпідставно його не застосував. Суд вважає правомірним при визначенні розміру втрат від інфляції враховувати індекс інфляції за відповідний місяць, оскільки його не врахування нівелює дійсне відображення процесу знецінення грошових коштів (боргу) внаслідок інфляційних процесів. Так, приймаючи рішення вимагати від відповідача сплати боргу з урахуванням втрат від інфляції, прокурор мав розрахувати борг з урахуванням індексів інфляції за весь період, застосовуючи такі індекси без виключення, у т.ч. за місяці, де мала місце дефляція.

За таких обставин, вимоги про стягнення 3% річних нараховані за період з 22.10.2021 по 31.07.2025, суд задовольняє у розмірі 29 304,06грн, а вимоги в частині стягнення втрат від інфляції у розмірі 155 756,69грн; у задоволенні вимог в частині стягнення 816,76грн втрат від інфляції суд відмовляє.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, витрати на оплату позову судовим збором у розмірі 6 669,14грн, понесені прокурором, підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 6 656,89грн /(258 732,04+29 304,06+155 756,69):100*1,5/.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 232-233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Голден Велес» (ідентифікаційний код 38998672; 09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Олеся Гончара, 1, прим.82) на користь Білоцерківської міської ради (ідентифікаційний код 226376300; 09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Ярослава Мудрого, 15) 258732,04грн в рахунок пайової участі у створенні і розвитку інфраструктури міста, 155756,69грн - втрат від інфляції, 29 304,06грн - 3% річних.

3. В частині стягнення 816,76грн втрат від інфляції відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Голден Велес» (ідентифікаційний код 38998672; 09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Олеся Гончара, 1, прим.82) на користь Київської обласної прокуратури (ідентифікаційний код 02909996; 01601, м. Київ, бул. Лесі Українки 27/2) 6656,89грн в рахунок часткового відшкодування витрат по оплаті позову судовим збором.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст.257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 27.03.2026.

Суддя А.Р. Ейвазова