ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 року Справа № 918/323/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Хабарова М.В.,

суддя Олексюк Г.Є.

суддя Мамченко Ю.А.

секретар судового засідання Приступлюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" на рішення Господарського суду Рівненської області від 23.01.2026 у справі №918/323/25 (суддя Андрійчук О.В., повне рішення складено 23.01.2026)

за позовом Заступника керівника Вараської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вараської міської ради

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія"

2) Комунального підприємства "Вараштепловодоканал" Вараської міської ради

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 1 057 532,03 грн,

за участю:

прокурор - Немкович І.І.

від позивача - не з`явились

від відповідача 1 - Мельник О.П.

від відповідача 2 - не з`явились

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 23.01.2026 у справі №918/323/25 позов задоволено. Визнано недійсними додаткову угоду №3 від 14.09.2023, додаткову угоду №4 від 02.10.2023, додаткову угоду №5 від 13.12.2023 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 04.01.2023 № 18042-ВЦ/3.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" на користь Вараської міської ради Рівненської області 1057532,03 грн та на користь Рівненської обласної прокуратури 9978,80 грн судового збору.

Стягнуто з Комунального підприємства "Вараштепловодоканал" Вараської міської ради на користь Рівненської обласної прокуратури 9978,80 грн судового збору.

Обґрунтовуючи ухвалене рішення суд першої інстанції, встановивши наявність підстав для визнання оспорюваних додаткових угод №3 від 14.09.2023, №4 від 02.10.2023 та №5 від 13.12.2023 до договору недійсними, оскільки ними передбачено підвищення цін на електричну енергію на 47,1 %, тобто з перевищенням максимального ліміту у 10 %, що не відповідає вимогам п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі", дійшов висновку про задоволення позову.

Разом з тим, вказав, що оскільки оспорювані додаткові угоди є недійсними та не породжують правових наслідків, безпідставно одержані кошти відповідачем за спожиту електричну енергію у розмірі 1057532,03 грн підлягають поверненню позивачу на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" звернулось з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує про відсутність правових підстав представництва прокурором інтересів держави в особі Вараської міської ради, оскільки остання не є стороною договору, а тому відсутні порушення її прав.

Зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі", оскільки закон допускає під час дії договору право сторонам договору про закупівлю шляхом укладення додаткових угод до такого договору змінювати ціну за одиницю товару до 10% пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку, за наявності умов встановлених п.2 ч.5 ст.41 вказаного закону (у разі коливання ціни такого товару на ринку, якщо така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договору про закупівлю).

Апелянт вказує, що залежно від специфіки предмета закупівлі факт коливання ціни товару, динаміка цін із значенням відсотку її зростання може підтверджуватись зокрема довідками Торгово-промислової палати України, Державної служби статистики, даними із сайту "Оператор ринку", тощо. Тому висновок суду про те, що надані ТОВ "РОЕК" документи не містять відомостей чи дані, які підтверджували коливання ціни електричної енергії на ринку, що в свою чергу не є належним обґрунтуванням для зміни істотних умов договору на підставі п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" є безпідставними.

Крім того, зазначає, що закупівля електричної енергії відбувалась з врахуванням Особливостей, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178, які передбачають можливість змін істотних умов до договору про закупівлю, у тому числі відповідно до її підп.2 п.19, які можуть здійснюватися з їх урахуванням. Тому, застосування зазначеної норми права не суперечить Закону України "Про публічні закупівлі" в розумінні порядку застосування такого Закону та підзаконного нормативно-правового акту.

ТОВ "РОЕК" вказує, що підписання кожної з додаткових угод здійснювалось у відповідності до підп.2 п.19 Особливостей, які не містять обмежень щодо відсоткового збільшення ціни за одиницю товару. А обґрунтування зміни ціни за одиницю товару здійснювалось пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку за умови його документального підтвердження. З огляду на це, апелянтом було застосовано висновки Рівненської торгово-промислової палати від 31.07.2023, 31.08.2023.

Апелянт вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції що висновки Рівненської торгово-промислової палати не можуть братись до уваги через відсутність у них відомостей щодо динаміки цін на електричну енергію та відсутності аналізу вартості ціни електричної енергії на конкретну дату у порівнянні з попередніми періодами, оскільки підп.2 п.19 Особливостей не містять твердження, що аналіз коливань цін на ринку електроенергії має розпочинатись власне датою укладення договору.

Щодо недопущення зміни ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця вказує, що укладення додаткових угод та збільшення ціни за одиницю товару не є порушенням ст.632 Цивільного кодексу України.

Також апелянт зазначає, що суд порушив ст.86 Господарського процесуального кодексу України, надавши перевагу доводам Вараської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вараської міської ради, не дослідивши усі обставини справи.

У відповідності до ст.263 Господарського процесуального кодексу України Вараська окружна прокуратура подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що в останньої наявні підстави для представництва інтересів Вараської міської ради, з огляду на те, що засновником КП "Вараштепловодоканал" ВМР та власником її майна є територіальна громада в особі Вараської міської ради, яка фінансує і контролює діяльність цього закладу, а також зобов`язана контролювати законність та ефективність використання коштів за договорами про закупівлю товарів. Вараська міська рада є уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту територіальної громади, інтереси якої є складової інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням комунальних коштів.

Прокурор зазначає, що Законом України "Про публічні закупівлі" встановлено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватись після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадків зокрема збільшення ціни за одиницю товару до 10% пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку. Тобто таке коливання повинно оцінюватись починаючи від моменту підписання договору до моменту укладення відповідної додаткової угоди.

Разом з тим, надані ТОВ "РОЕК" висновки Рівненської торгово-промислової палати не відображають коливання цін, що відбувались з моменту укладення договору до моменту підписання додаткових угод.

Вказує, що додаткові угоди №3 від 14.09.2023, №4 від 02.10.2023, №5 від 13.12.2023 підлягають визнанню недійсними, оскільки їх укладення призвело до перевищення допустимої межі збільшення ціни за одиницю товару (10%), що визначена Законом, а тому останні не відповідають вимогам ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Комунальне підприємство "Вараштепловодоканал" Вараської міської ради своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалось.

У судове засідання 06.04.2026 з`явився представник ТОВ "РОЕК", який підтримав свої доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити.

Прокурор, надавши свої заперечення на апеляційну скаргу, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Комунальне підприємство "Вараштепловодоканал" Вараської міської ради не забезпечило явку свого повноважного представника в судове засідання, хоча належним чином повідомлялось про дату, час та місце проведення судового засідання.

Згідно з ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи приписи ст.ст. 269, 273 Господарського процесуального кодексу України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, приймаючи до уваги, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача-2.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, відзив на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, за результатами опрацювання системи публічних закупівель "Prozorro" Вараською окружною прокуратурою встановлено, що відповідачем - 2 проведено відкриті торги з особливостями за предметом "Електрична енергія", очікуваною вартістю 11 400 00,00 грн (номер закупівлі UA-2022-12-02-003404).

За результатами проведення відкритих торгів, 04.01.2023 відповідачем-2 (споживач) з переможцем торгів - відповідачем-1 (постачальник) укладено договір № 18042-ВЦ/3 про постачання електричної енергії споживачу, за п.2.1. якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Пунктом 2.2. договору встановлено, що загальний обсяг електричної енергії за цим договором становить - 2 658 120 кВт*год.

Згідно з п.3.1. договору початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до цього договору. Строк поставки товару - з 01.01.2023 по 31.12.2023.

Відповідно до додатку 1 датою початку постачання електричної енергії є 01.01.2023.

Відповідно до п.5.1. договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком №2 до цього договору. Загальна ціна (сума) цього договору становить 11 400 000 грн, в тому числі ПДВ.

Згідно з додатком № 2 до договору ціна за спожиту електричну енергію за 1 кВт/год. становить 3,57395 грн без ПДВ, що включає в себе тариф на послуги з передачі електричної енергії.

Зокрема, за п.1 додатку № 1 до договору ціна за електричну енергію становить 4,50117 грн/кВТ*год. без ПДВ.

Згідно з додатком №3 до договору ціна цього договору становить 4 591 197 грн з ПДВ.

Пунктом 13.1. договору передбачено, що цей договір укладається на строк з 01.01.2023 по 31.12.2023.

Відповідно до п.13.7 договору істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків встановлених договором. Істотні умови договору про закупівлю можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення.

Додатковою угодою № 1 від 08.02.2023 збільшено ціну за 1 кВт/год. електричної енергії до 3,60859 грн без ПДВ та визначено, що ціна починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 01.01.2023.

Додатковою угодою № 2 від 01.05.2023 збільшено ціну за 1 кВт/год. електричної енергії до 3,65856 грн без ПДВ та визначено, що ціна починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 01.04.2023.

Додатковою угодою № 3 від 14.09.2023 збільшено ціну за 1 кВт/год. електричної енергії до 4,40428 грн без ПДВ та визначено, що ціна починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 01.08.2023.

Додатковою угодою № 4 від 02.10.2023 збільшено ціну за 1 кВт/год. електричної енергії до 4,93759 грн без ПДВ та визначено, що ціна починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 01.09.2023.

Додатковою угодою № 5 від 13.12.2023 збільшено ціну за 1 кВт/год. електричної енергії до 5,25772 грн без ПДВ та визначено, що ціна починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 01.11.2023.

ТОВ "РОЕК", обґрунтовуючи необхідність внесення змін до договору шляхом підписання додаткової угоди №3 від 14.09.2023, надано висновок Рівненської торгово-промислової палати №В-148 від 31.07.2024, який містить аналіз середньозважених цін на електроенергію на ринку РДН (ОЕС) з червня по липень 2023 року; додаткової угоди № 4 від 02.10.2023 - висновок Рівненської торгово-промислової палати №В-184 від 31.08.2024, який містить аналіз середньозважених цін на електроенергію на ринку РДН (ОЕС) з липня по серпень 2023 року; додаткової угоди № 5 від 13.12.2023 - висновок Рівненської торгово-промислової палати №В-273 від 30.11.2023, який містить аналіз середньозважених цін на електроенергію на ринку РДН (ОЕС) з жовтня по листопад 2023 року.

Внаслідок підписання додаткової угоди №3 від 14.09.2023 ціну за електричну енергію за 1 кВт/год. збільшено на 23%, додаткової угоди № 4 від 02.10.2023 - на 38%, додаткової угоди № 5 від 13.12.2023- на 47,1% відносно ціни, визначеної в основному договорі.

Відтак за період дії договору на постачання електричної енергії з ініціативи постачальника п`ять разів збільшувалась ціна на електричну енергію з 3,57395 грн без ПДВ до 5,25772 грн без ПДВ, тобто на 47,1%.

На виконання договору ТОВ "РОЕК" поставила КП "Вараштепловодоканал" Вараської міської ради 2 689 764 кВт*год електричної енергії на загальну суму 8 446 282,16 грн, а саме: згідно з актом №А 470011922/1/1 за січень 2023 року - 167 429 кВт*год на суму 725 019,14 грн з ПДВ; згідно з актом №А 470011922/2/1 за лютий 2023 року 159 119 кВт*год на суму 689 034,26 грн з ПДВ; згідно з актом №А 470011922/3/1 за березень 2023 року - 169 974 кВт*год на суму 736 039,78 грн з ПДВ; згідно з актом №А 470011922/4/1 за квітень 2023 року - 149 101 кВт*год на суму 654 593,94 грн з ПДВ, згідно з актом №А 470011922/5/1 за травень 2023 року 132 024 кВт*год на суму 579 621,28 грн з ПДВ; згідно з актом №А 470011922/6/1 за червень 2023 року 120 282 кВт*год на суму 528 070,72 грн з ПДВ; згідно з актом №А 470011922/7/1 за липень 2023 року 126 940 кВт*год на суму 557 301,14 грн з ПДВ; згідно з актом №А 470011922/8/1 за серпень 2023 року 120 153 кВт*год на суму 635 024,94 грн з ПДВ; згідно з актом №А 470011922/9/1 за вересень 2023 року - 114 186 кВт*год на суму 676 564,33 грн з ПДВ; згідно з актом №А 470011922/10/1 за жовтень 2023 року 134 005 кВт*год на суму 793 994,09 грн з ПДВ; згідно з актом №А 470011922/11/1 за листопад 2023 року 136 468 кВт*год на суму 861 012,64 грн з ПДВ; згідно з актом №А 470011922/12/1 за грудень 2023 року 160 083 кВт*год на суму 1 010 005,90 грн з ПДВ.

У свою чергу, позивач оплатив вартість спожитої електричної енергії на суму 8446282,16 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 02084 від 17.02.2023 на суму 725 019,14 грн, № 01596 від 17.03.2023 на суму 689 034,26 грн, № 01793 від 14.04.2023 на суму 736 039,78 грн, № 01972 від 16.05.2023 на суму 654 593,94 грн, №02159 від 14.06.2023 на суму 579 621,28 грн, №02263 від 29.06.2023 на суму 240 000,00 грн, № 02266 від 30.06.2023 на суму 160 000,00 грн, № 02333 від 06.07.2023 на суму 128 070,72 грн, № 02425 від 28.07.2023 на суму 420 000,00 грн, № 02545 від 16.08.2023 на суму 137 301,14 грн, № 02775 від 15.09.2023 на суму 635 024,94 грн, № 02847 від 29.09.2023 на суму 400 000,00 грн, № 02960 від 12.10.2023 на суму 276 564,33 грн, № 03082 від 31.10.2023 на суму 480 000,00 грн, № 03195 від 14.11.2023 на суму 313 994,09 грн, №03333 від 11.12.2023 на суму 861 012,64 грн, № 03458 від 29.12.2023 на суму 800 000,00 грн, №00066 від 09.01.2024 на суму 210 005,90 грн.

Прокурор, проаналізувавши укладені додаткові угоди до договору (кожну окремо взяту за критерієм збільшення вартості послуги), дійшов висновку про порушення постачальником вимог Закону України "Про публічні закупівлі" та процедури тендерної закупівлі, а саме, збільшення вартості електроенергії, що призвело до неотримання споживачем електроенергії більше ніж на 10% загалом, на яку останній розраховував при укладенні вказаного договору, а тому звернувся з даним позовом до суду.

Щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в даній справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, листом № 52-314вих-25 від 27.02.2025, у зв`язку із виявленим порушенням п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" при підписанні додаткових угод до договору постачання електричної енергії та здійсненні розрахунків за даним договором, та з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у відповідності до вимог ст.23 Закону України "Про прокуратуру" Вараська окружна прокуратура, звернулась до Вараської міської ради з повідомленням про існування порушення при підписанні додаткових угод до договору постачання електричної енергії та наявність підстав для стягнення коштів, а також просила повідомити про вжиті нею заходи із вказаного питання, в тому числі про проведену позовну роботу.

У відповідь на вказаний лист, Вараська міська рада листом від 28.02.2025 повідомила, що нею не здійснювалась претензійно-позовна робота із порушеного у листі прокуратури питання. Також вказала, що не заперечує проти подання позовної заяви органами прокуратури щодо вказаних питань.

Листом від 09.04.2025 Вараська окружна прокуратура повідомила Вараську міську раду про встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді та про ініціювання подання до господарського суду позову в інтересах держави в особі Вараської міської ради.

Обґрунтовуючи звернення з даним позовом до суду, прокурор вказав, що укладення додаткових угод до договору всупереч вимогам чинного законодавства порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання вимог законодавства у цій сфері становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора. Крім того, використання бюджетних коштів з порушенням вимог законодавства підриває матеріальну і фінансову основу системи бюджетного фінансування, що, в свою чергу, завдає шкоду інтересам держави. Звернення прокурора до суду з вказаною позовною заявою має важливе значення для зміцнення правопорядку в сфері здійснення публічних закупівель і захисту економічної конкуренції та додержання всіма учасниками цих суспільних відносин принципу законності тощо. Тобто прокурор обґрунтовує порушення інтересів держави укладенням відповідачами оспорюваних додаткових угод усупереч вимогам чинного законодавства та інтересам держави, що призвело до безпідставної зміни істотних умов договору, зростання ціни за одиницю товару і зменшення обсягу постачання та, відповідно, надмірної сплати бюджетних коштів.

Враховуючи вищевикладене, надаючи оцінку наявності підстав представництва прокурором інтересів держави, суд апеляційної інстанції зазначає, що прокурор, звертаючись з позовом, у встановленому законом порядку обґрунтував порушення інтересів держави, вказав у чому полягає бездіяльність органу, в інтересах якого звертається до суду, щодо захисту законних інтересів держави.

Крім того, суд також враховує, що Вараська міська рада була обізнана про необхідність захисту інтересів держави, мала час, можливість та відповідні повноваження для їх захисту шляхом самостійного звернення з відповідним позовом до суду, однак цим правом не скористалася, натомість фактично усунулася від реалізації повноважень по захисту інтересів держави, що свідчить про її бездіяльність.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги отримання відповіді Вараської міської ради про невжиття заходів претензійно-позовного характеру, відсутність будь-яких посилань на вчинення дій для усунення виявлених порушень в майбутньому, а також відсутність заперечення уповноваженого органу на повідомлення про намір здійснювати представництво, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо дотримання прокурором порядку, передбаченого ст.23 Закону України "Про прокуратуру", для звернення до суду з відповідним позовом та наявності законних підстав для представництва прокурором інтересів держави, оскільки позивач належним чином не здійснив захист інтересів територіальної громади в спірних правовідносинах.

Поряд з цим, колегія суддів також звертає увагу, що при поданні цього позову прокурор не замінює позивача та не є його альтернативою, а виконує субсидіарну роль, щоб інтереси держави, які в цьому випадку збігаються із публічним інтересом, не були незахищені. Участь прокурора в цій справі, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, є виправданою, не порушує справедливого балансу та зумовлена не тільки захистом державного, але й публічного інтересу, який полягає у захисті прав великої кількості громадян.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо неналежності позивача у даній справі, апеляційний суд зауважує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №905/1907/21 у подібних за змістовним критерієм правовідносинах (зокрема, суб`єктним складом та у правовідносинах, де рада не була безпосередньо стороною договору) міститься, наступний висновок: використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб - територіальної громади. Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема, шляхом укладення підконтрольним органу місцевого самоврядування комунальним закладом незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси територіальної громади.

Колегією суддів встановлено, що відповідно до статуту відповідача-2, затвердженого рішенням Вараської міської ради № 524 від 26.06.2021, в новій редакції (статут), останній є юридичною особою, користується правом господарського відання і від свого імені укладає угоди, набуває майнові і немайнові права та обов`язки є позивачем та відповідачем у судах і діє відповідно до Конституції України, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Цивільного кодексу України та інших законодавчих актів Украйни.

Засновником та власником відповідача-2, відповідно до п.1.2 статуту, є Вараська міська рада.

Відповідно до пункту 4.1 статуту майно, яке знаходиться на балансі підприємства, перебуває у комунальній власності Вараської міської територіальної громади і закріплюється за підприємством на праві господарського відання. Підприємство не є власником комунального майна, закріпленого за ним на праві господарського відання. На майно, яке передано підприємству власником на праві господарського відання, не може бути звернено стягнення відповідно до норм чинного законодавства.

Окрім цього, пунктом 6.3 статуту встановлено, що контроль за фінансово-господарською діяльністю підприємства здійснює власник та відповідні державні органи в межах їх повноважень та встановленого чинним законодавством України порядку.

Оскільки засновником комунального закладу та власником її майна є територіальна громада в особі Ради, яка фінансує і контролює діяльність цього комунального закладу, а також зобов`язана контролювати виконання місцевого бюджету, зокрема, законність та ефективність використання комунальним закладом коштів цього бюджету за договорами про закупівлю товарів, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів місцевого бюджету, а тому є належним позивачем у справі. Схожі висновки викладені у постановах КГС ВС від 22.12.2022 у справі №904/123/22, від 26.10.2022 у справі №904/5558/20 та від 21.12.2022 у справі №904/8332/21.

Таким чином, враховуючи, що засновником та власником майна Комунального підприємства "Вараштепловодоканал" Вараської міської ради згідно статуту є Вараська міська рада, приймаючи до уваги предмет та підстави заявленого позову, що ґрунтуються на незаконному та неефективному використанні комунальним підприємством бюджетних коштів, колегія суддів дійшла висновку, що наявні підстави для представництва прокурором інтересів держави саме в особі органу місцевого самоврядування, якому таке підприємство підконтрольне.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що прокурор належним чином довів наявність підстав для представництва інтересів держави в суді та обґрунтовано визначив Вараську міську раду позивачем у поданому позові, оскільки нераціонально й неефективно витрачені бюджетні кошти підлягають поверненню (стягненню) на користь держави в особі уповноваженого органу як головного розпорядника бюджетних коштів, тобто на користь державного бюджету.

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду справи по суті позовних вимог, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з ст.15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. До способів захисту цивільних прав та інтересів належить визнання право-чину недійсним.

У даній справі заявлено вимогу про визнання недійсними додаткових угод №3,4,5 до договору на постачання електричної енергії №18042-ВЦ/3 від 04.01.2023, як таких, що укладені з порушенням вимог п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з абз.1 ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені у статті 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, Комунальним підприємством "Вараштепловодоканал" Вараської міської ради за результатами проведеної процедури закупівлі електричної енергії відповідно до вимог Закону України "Про публічні закупівлі" було укладено з переможцем ТОВ "РОЕК" договір на постачання електричної енергії №18042-ВЦ/3 від 04.01.2023 та погоджено всі істотні умови договору щодо предмета, ціни та строку виконання зобов`язань за договором.

Згідно з ст.1 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч.1 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі").

Закон України "Про публічні закупівлі" встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених частиною п`ятою статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", зокрема, за пунктом 2 частини п`ятої наведеної норми - у випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про публічні закупівлі" та інших законодавчих актів України щодо здійснення оборонних та публічних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану" від 16.08.2022 Розділ X "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про публічні закупівлі" доповнено п.3-7 такого змісту: "На період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених цим Законом, визначаються Кабінетом Міністрів України із забезпеченням захищеності таких замовників від воєнних загроз. "

Відповідно до п.3-7 розділу X "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про публічні закупівлі" Кабінет Міністрів України постановою від 12.10.2022 №1178 затвердив "Особливості здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування".

Постанова №1178 набрала чинності 19.10.2022 та затверджені нею Особливості застосовуються до закупівель товарів, робіт та послуг, які були розпочаті після набрання нею чинності.

Відповідно до підп.1,2 п.19 постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178 істотні умови договору про закупівлю, укладеного відповідно до п.10 і 13 (крім підп.13 та 15 п.13) цих особливостей, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;

2) погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення.

З матеріалів справи вбачається, що укладення спірних додаткових угод ТОВ "РОЕК" обґрунтовувалося зміною складових ціни електричної енергії, зокрема коливанням її вартості на ринку, на підтвердження чого, товариством надавались висновки Рівненської торгово-промислової палати №В-148 від 31.07.2024, №В-184 від 31.08.2024, №В-273 від 30.11.2023.

Внаслідок підписання додаткової угоди №3 від 14.09.2023 ціну за електричну енергію за 1 кВт/год. збільшено на 23%, додаткової угоди №4 від 02.10.2023 - на 38%, додаткової угоди №5 від 13.12.2023- на 47,1% відносно ціни, визначеної в основному договорі.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що надані ТОВ "РОЕК" докази не містять належного аналізу динаміки зміни ціни та її коливань у період від укладення договору 04.01.2023 до підписання відповідних додаткових угод, що унеможливлює встановлення факту коливання ціни у розумінні п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Зокрема, зазначені висновки не містять інформації про динаміку цін на електричну енергію, пропорційність їх зростання, аналіз зміни ціни саме у бік підвищення станом на дату укладення додаткових угод, а також не підтверджують наявності причинно-наслідкового зв`язку між наведеними показниками та необхідністю внесення змін до істотних умов договору.

Таким чином, подані ТОВ "РОЕК" висновки Рівненської торгово-промислової палати не відповідають вимогам п.2 ч.5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та не можуть вважатися належним і достатнім доказом коливання ціни електричної енергії, що виключає можливість їх використання як правової підстави для внесення змін до істотних умов договору.

Апеляційний суд зазначає, що згідно з п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

Таким чином, Закон України "Про публічні закупівлі" встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених частиною 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", зокрема, за пунктом 2 частини 5 наведеної норми - у випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у разі зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, у порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у ст.652 ЦК України та п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі", проте загальне збільшення такої ціни не повинне перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

Як вірно встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, внаслідок укладення додаткових угод №3,4,5 до договору постачання електричної енергії №18042-ВЦ-3 від 04.01.2023 ціна за одиницю товару була збільшена з 3,57395 грн до 5,25772 грн без ПДВ, що становить сукупне підвищення приблизно на 47,1%, тобто істотно перевищує встановлений законодавством граничний рівень у 10%.

Колегія суддів враховує правову позицію, викладену у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 та від 21.11.2025 у справі №920/19/24, відповідно до яких визначене законодавцем відсоткове значення обмеження зміни ціни за договором про закупівлю, встановлене п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі", є граничним (пороговим) та підлягає застосуванню у сукупності при всіх послідовних змінах до договору, а не окремо до кожного випадку внесення змін.

Велика Палата Верховного Суду наголосила, що сукупне значення збільшення ціни за одиницю товару при внесенні послідовних змін до договору про закупівлю не може перевищувати 10 % ціни, визначеної сторонами в договорі, а відповідні зміни не повинні бути спрямовані на обхід установлених законом обмежень.

При цьому інше тлумачення зазначеної норми, яке передбачає можливість кожного разу збільшувати ціну до 10%, фактично допускаючи її необмежене зростання, нівелює мету законодавчого регулювання публічних закупівель, створює умови для маніпулювання результатами торгів, усунення конкуренції та подальшого підвищення ціни після укладення договору.

Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що такий підхід призводить до спотворення результатів процедури закупівлі, втрати економії бюджетних коштів, отриманої за результатами торгів, та суперечить принципам здійснення публічних закупівель, визначеним преамбулою та статтею 5 Закону України "Про публічні закупівлі".

З урахуванням наведеного Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що запровадження протилежного підходу щодо можливості неодноразового збільшення ціни товару на 10% при кожному внесенні змін до договору фактично означало б зміну змісту законодавчої норми, що є неприпустимим та порушує принцип правової визначеності.

Відтак, оскільки оспорювані додаткові угоди № 3 від 14.09.2023, № 4 від 02.10.2023 та №5 від 13.12.2023 укладені з порушенням ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", то вони підлягають визнанню недійсними, адже їхнє укладення призвело до перевищення допустимої межі збільшення ціни за одиницю товару (10%), що визначена Законом.

Відповідно до ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Враховуючи те, що відповідно до п.2 ч.5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що додаткові угоди № 3 від 14.09.2023, № 4 від 02.10.2023 та № 5 від 13.12.2023 до Договору 18042-ВЦ/3 про постачання електричної енергії споживачу від 04.01.2023 за встановлених обставин справи, суперечать нормам Цивільного кодексу України та Закону України "Про публічні закупівлі", а тому підлягають визнанню недійсними.

Щодо твердження апелянта про те, що "Особливості здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178 дозволяли підвищувати відсоток ціни за одиницю товару пропорційно коливанню відсотку ціни такого товару на ринку без обмежень, встановлених нормами ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" при укладанні додаткових угод, колегія суддів зазначає, що згідно висновків викладених у постановах Верховного Суду від 28.08.2024 у справі №918/694/23 та від 01.10.2024 у справі №918/779/23 підп.2, підп.7 п.19 Особливостей не свідчать про зміну законодавства у відповідній категорії спору, оскільки: 1) постанова Кабінету Міністрів України є підзаконним нормативно-правовим актом; 2) їх зміст лише деталізує випадки для можливості зміни сторонами правочину ціни договору в порядку п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі", та вони не встановлюють іншого алгоритму розрахунку процентного співвідношення ціноутворення передбаченого даною нормою.

Тобто, вказана постанова не передбачає внесення змін до Закону "Про публічні закупівлі", а лише встановлює певні особливості щодо процедури здійснення публічних закупівель під час дії воєнного стану.

Отже, в будь якому випадку сторони мали керуватися обмеженнями, встановленими, зокрема, у пункті 2 частини 5 статті 41 Закону "Про публічні закупівлі".

Твердження апелянта, що сторони діяли в межах договору та мали право змінювати його істотні умови, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зміна істотних умов у сфері публічних закупівель допускається виключно у випадках та порядку, визначених п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі", який має імперативний характер.

Таким чином, недотримання сторонами вимог п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" та збільшення ціни електричної енергії за додатковими угодами №3,4,5 до договору постачання електричної енергії №18042-ВЦ/3 від 04.01.2023 понад встановлений законом граничний рівень є порушенням імперативних вимог спеціального законодавства, що регулює спірні правовідносини, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про визнання зазначених додаткових угод недійсними є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з ТОВ "РОЕК" коштів у сумі 1057532,03 грн, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з п.1 ч.3 ст.1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Враховуючи, що оспорювані додаткові угоди є недійсними та не породжують правових наслідків, правовідносини між споживачем та постачальником щодо ціни електричної енергії, поставленої за договором, мали регулюватись його умовами. Відтак, встановивши, що внаслідок виконання споживачем своїх зобов`язань фінансового характеру за оспорюваними угодами постачальником було отримано грошові кошти на загальну суму 1057532,03 грн, які є такими, що були безпідставно одержані ТОВ "РОЕК", і підстава їх набуття відпала, останній зобов`язаний їх повернути, що відповідає приписам ст.216, 1212 Цивільного кодексу України.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову щодо стягнення грошових коштів на користь Вараської міської ради в дохід місцевого бюджету.

Згідно з ч.3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

За змістом ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У силу приписів ч. 1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування ухваленого у справі рішення, а наведені в них доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення рішення Господарського суду Рівненської області від 23.01.2026 без змін, з огляду на що апеляційна скарга ТОВ "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" задоволенню не підлягає.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема судів, мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і в процесуальному сенсах, а інші доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" на рішення Господарського суду Рівненської області від 23.01.2026 у справі № 918/323/25 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Рівненської області від 23.01.2026 у справі № 918/323/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена "09" квітня 2026 р.

Головуючий суддя Хабарова М.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Мамченко Ю.А.