ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2026 Справа № 909/924/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді О.С. Скрипчук

суддів О.В. Зварич

Н.М. Кравчук,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Унібрук» б/н від 30.10.2025 (вх.№01-05/3185/25 від 30.10.2025)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 02 жовтня 2025 (повний текст рішення складено 10.10.2025, суддя Скапровська І.М.)

у справі № 909/924/25

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Унібрук»

До відповідача: Приватного підприємства «Техпостач»

про стягнення 26 033,20 грн - заборгованості за договором поставки №54/2019 від 14.05.2019; 4 147,33 - 3% річних; 21 330,25 грн - інфляційних втрат; 39 431,30 грн - пені; 1 301,66 грн - штрафу згідно з пунктом 5.2. договору поставки №54/2019 від 14.05.2019 та судових витрат.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Унібрук» звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Приватного підприємства «Техпостач» про стягнення 26 033,20 грн - заборгованості за договором поставки №54/2019 від 14.05.2019; 4 147,33 грн - 3% річних; 21 330,25 грн - інфляційних втрат; 39 431,30 - пені; 1 301,66 грн - штрафу згідно з пунктом 5.2. договору поставки №54/2019 від 14.05.2019 та судових витрат.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач всупереч ЦК України, договору поставки №54/2019 від 14.05.2019, не виконав в повному обсязі взятих на себе зобов`язань щодо оплати товару.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 02.10.2025 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ПП «Техпостач» (, вул. Калуське шосе, буд.7 К, с. Угринів, Івано-Франківська область, Івано-Франківський район, 77423) на користь ТОВ «Унібрук» (, вул. Данила Галицького, буд. 34, селище міського типу Вигода, Івано-Франківська область, Калуський район, 77552) - 26. 033,20 грн - заборгованості, 1 301,66 грн - штрафу та 717,84 грн - судового збору.

Ухвалюючи оскаржуване рішення місцевий суд виходив з того, що згідно тверджень позивача, які не були спростовані відповідачем, останній оплатив поставлений товар частково, в сумі 440 000,00 грн. Враховуючи, що відповідач доводів позивача належними і допустимим доказами не спростував, доказів в підтвердження оплати суду не надав, вимога позивача про стягнення 26 033,20 грн основного боргу є обгрунтованою.

Суд першої інстанції задоволив вимогу позивача про стягнення 1 301,66 грн штрафу виходячи з вищезазначеного і беручи до уваги п. 5.3 договору, яким сторонами погоджено, що у випадку прострочення оплати більше як на 30 днів, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 5% від суми отриманого та неоплаченого товару.

В задоволенні вимог про стягнення 4 147,33 грн -3% річних; 21 330,25 грн інфляційних втрат; 39 431,30 грн пені суд вважав за доцільне відмовити, оскільки відсутні докази в підтвердження вихідних даних взятих для розрахунку заявлених до стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Здійснити нарахування заявлених до стягнення пені, інфляційних і 3% річних, з урахуванням строків обумовлених ч. 2 ст. 530 ЦК України, також не можливо, оскільки відправлення за номером 082, яке подано позивачем в підтвердження направлення листа вимоги про повернення заборгованості за поставлений товар (вих.№ 01/140 від 25.03.2025), не вдалось відстежити судом, оскільки не зареєстровано в системі, а відтак, не можливо визначити чи вимога на заявлену суму пред`являлась відповідачу.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Івано-Франківської області, 30.10.2025 позивачем (апелянтом), через систему «Електронний суд» було подану апеляційну скаргу б/н від 30.10.2025 (вх.№01-05/3185/25 від 30.10.2025), у якій скаржник вважає рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з Приватного підприємства «Техпостач» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Унібрук» 4 147,33 грн - 3% річних; 21 330,25 грн - інфляційних втрат; 39 431,30 грн - пені, - незаконним та необгрунтованим.

За вимогами частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до п.10 ч.3 ст.2 ГПК України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте, розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, №4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, №№32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07 від 15.03.2012).

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Фактичні обставини справи.

ТОВ «Унібрук» звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ПП «Техпостач» про стягнення 26 033,20 грн - заборгованості за договором поставки №54/2019 від 14.05.2019; 4 147,33 грн - 3% річних; 21 330,25 грн - інфляційних втрат; 39 431,30 грн - пені; 1 301,66 грн - штрафу згідно з пунктом 5.2. договору поставки №54/2019 від 14.05.2019 та судових витрат.

В обгрунтування позову позивач вказав на те, що відповідач всупереч ЦК України, договору поставки №54/2019 від 14.05.2019, не виконав в повному обсязі взятих на себе зобов`язань щодо оплати товару.

За несвоєчасне виконання зобов`язань відповідачу нараховано заявлені до стягнення 3% річних, інфляційні втрати, пеню та штраф.

В підтвердження викладеного долучив копії: платіжної інструкції №1189 від 30.07.2025, виписки з ЄДР щодо позивача, акту звірки взаємних розрахунків по стану на 27.05.2025, договору поставки №54/2019 від 14.05.2019, листа вимоги про повернення заборгованості за поставлений товар вих.№01/140 від 25.03.2025 з описом вкладення, накладною №082, розрахунку 3% річних, інфляційних втрат, пені, штрафу за несвоєчасну оплату поставленого товару станом на 28.07.2025, видаткових накладних №287 від 23.05.2019, №288 від 23.05.2019, №319 від 30.05.2019, №325 від 03.06.2019, №326 від 03.06.2019, №331 від 04.06.2019, №332 від 04.06.2019, №351 від 06.06.2019, №385 від 12.06.2019, №421 від 18.06.2019, №436 від 20.06.2019, №440 від 20.06.2019, №454 від 21.06.2019, №468 від 25.06.2019, №477 від 26.06.2019, №481 від 27.06.2019, №492 від 01.07.2019, №507 від 02.07.2019, №605 від 15.07.2019, №674 від 24.07.2019, докази направлення відповідачу копії позовної заяви з додатками.

З матеріалів справи судом першої інстанції було встановлено, та досліджено колегією суддів Західного апеляційного господарського суду наступне.

Між сторонами у справі існували договірні відносини на підставі укладеного договору поставки №54/2019 від 14.05.2019 (далі-договір). У порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, постачальник ( у нашому випадку - позивач) зобов`язується передати у власність покупця ( у нашому випадку - відповідача) бетонні вироби далі за текстом «товар», а покупець зобов`язується прийняти і оплатити товар (п.1.1. договору).

Об`єм, загальна кількість, асортимент, найменування та ціна товару, що підлягають поставці за цим договором, визначаються у накладній, яка має силу специфікації і є невід`ємною частиною договору (п. 1.2. договору).

Загальна ціна договору складається із сум, зазначених у накладній за кожну партію товару, яка є невід`ємною частиною цього договору (п.3.1. договору).

Оплата товару, здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника на умовах - 100% оплата вартості партії товару на підставі рахунку та/або накладної в день отримання товару/партії товару (п.3.2. договору).

За невиконання або неналежне виконання зобов`язань за даним договором сторони несуть відповідальність відповідно до вимог чинного законодавства України (п.5.1. договору).

В разі порушення покупцем терміну оплати товару, покупець зобов`язаний сплатити постачальникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу від суми несплаченої вартості товару і за весь час період прострочення платежу від суми несплаченої вартості товару і за весь період прострочення оплати починаючи з дня, подальшого за днем належного платежу у відповідності із договором, до дня фактичного погашення суми боргу в повному обсязі (п.5.2. договору).

У випадку прострочення оплати більше як на 30 днів, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 5% від суми отриманого та неоплаченого товару (п.5.4 договору). Строк позовної давності до пені встановлюється в три роки (п.5.4. договору).

Cплата пені та штрафу не звільняє покупця від виконання зобов`язання по оплаті вартості отриманого товару (п.5.5. договору).

Даний договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2019 (п.9.1. договору).

За наслідками виконання зобов`язань в частині поставки товару, сторони підписали видаткові накладні №287 від 23.05.2019 на суму 30 209,29 грн, №288 від 23.05.2019 на суму 29 694,88 грн, №319 від 30.05.2019 на суму 26 649,17 грн, №325 від 03.06.2019 на суму 22 207,63 грн, №326 від 03.06.2019 на суму 26 649,17 грн, №331 від 04.06.2019 на суму 26 649,17 грн, №332 від 04.06.2019 на суму 22 207,63 грн, №351 від 06.06.2019 на суму 26 649,17 грн, №385 від 12.06.2019 на суму 22 207,63 грн, №421 від 18.06.2019 на суму 22 207,63 грн, №436 від 20.06.2019 на суму 22 207,63 грн, №440 від 20.06.2019 на суму 22 207,63 грн, №454 від 21.06.2019 на суму 22 207,63 грн, №468 від 25.06.2019 на суму 22 207,63 грн, №477 від 26.06.2019 на суму 22 207,63 грн, №481 від 27.06.2019 на суму 22 207,63 грн, №492 від 01.07.2019 на суму 22 207,63 грн, №507 від 02.07.2019 на суму 22 207,63 грн, №605 від 15.07.2019 на суму 22 231,44 грн, №674 від 24.07.2019 на суму 10 809,35 грн.

Як стверджує позивач і не спростовано відповідачем, останній оплатив поставлений товар частково, в сумі 440 000,00 грн.

Враховуючи викладене та те, що відповідач доводів позивача належними і допустимими доказами не спростував, доказів в підтвердження оплати не надав, суд першої інстанції вважав, що вимога позивача про стягнення 26 033, 20 грн основного боргу є обґрунтованою.

Також, суд першої інстанції вважав, що, вимогу про стягнення 1 301, 66 грн - штрафу слід задоволити виходячи з вищезазначеного і п. 5.3 договору яким обумовлено, що у випадку прострочення оплати більше як на, 30 днів, Покупець сплачує Постачальнику штраф у розмірі 5% від суми отриманого та неоплаченого товару. В задоволенні вимог про стягнення 4 147, 33 грн - 3% річних; 21 330, 25 грн - інфляційних втрат; 39 431,30 грн - пені слід відмовити, оскільки у суду відсутні докази в підтвердження вихідних даних взятих для розрахунку заявлених до стягнення 3 % річних, інфляційних втрат та пені.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають зокрема, з договору та інших правочинів.

Приписами ч.1 ст.202, ч.1 ст.626 ЦК України, встановлено, що договором/правочином є домовленість двох або більше сторін/дія особи, спрямована на встановлення/набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України (надалі за текстом - ГК України) господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до правил Цивільного кодексу України до договору поставки не встановлена спеціальна форма (письмова, усна, нотаріальна), а тому сторони вправі укладати і у такий формі, в якій вони домовились.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і оплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Разом з тим, приписи ст. 664 ЦК України визначають момент виконання обов`язку продавця передати товар, зокрема надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

В свою чергу, відповідно до ст. 689 ЦК України,покупець зобов`язаний прийняти товар,крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Статтею 690 ЦК України передбачено, що якщо покупець без достатніх підстав зволікає з прийняттям товару або відмовився його прийняти, продавець має право вимагати від нього прийняти та оплатити товар або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Так, відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 79 КПК України, наявність обставин, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить про те, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Щодо доводів апелянта про стягнення 4 147,33 грн -3% річних; 21 330,25 грн - інфляційних втрат; 39 431,30 грн - пені, колегія суддів вважає їх беззмістовними та необгрунтованими та зазначає наступне.

Наявні у матеріалах справи документи свідчать про наявність триваючих договірних правовідносин між сторонами, однак, місцевим судом а також і колегією суддів Західного апеляційного господарського суду неможливо встановити по яких з видаткових накладних здійснено відповідачем часткову оплату, а відтак, на яку суму і коли настав строк виконання зобов`язання і, як наслідок, можливість здійснити нарахування заявлених до стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних за період з 06.04.2020 по 28.07.2025.

Здійснити нарахування заявлених до стягнення пені, інфляційних втрат і 3% річних, з урахуванням строків обумовлених ч.2 ст.530 ЦК України, також не можливо, оскільки поштове відправлення за номером 082, яке подане скаржником в підтвердження направлення листа-вимоги про повернення заборгованості за поставлений товар (вих.№01/140 від 25.03.2025), не відстежується на офіційному сайті АТ «Укрпошта», оскільки таке не зареєстровано в системі, а відтак, колегії суддів не можливо визначити чи вимога на заявлену суму дійсно надсилалась відповідачу.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, визначених ГПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 73 цього Кодексу докази це будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюють, зокрема, за письмовими, речовими й електронними доказами відповідно до ч. 2 наведеної норми (постанова КГС ВС від 10 червня 2019 року у справі №903/581/18). У цій постанові також зазначено, що докази, які учасники справи надають до суду, мають відповідати критеріям, визначеним у статтях 76 79 ГПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи).

Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 02 жовтня 2025 року у справі №909/924/25.

За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 86, 236, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ :

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Унібрук» б/н від 30.10.2025 (вх.№01-05/3185/25 від 30.10.2025) - залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 02.10.2025 у справі № 909/924/25 залишити без змін.

3. Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук

Суддя О.В. Зварич

Суддя Н.М. Кравчук