ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2026 Справа № 904/7374/25
За позовом: Комунального підприємства «Водоканал» , м. Запоріжжя

До: Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Дніпро

Про: визнання недійсним рішення

Суддя Васильєв О.Ю.

секретер судового засідання Вязовська К.В.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: Руденко Д.В.;

Від відповідача: Солодухін М.В.

СУТЬ СПОРУ:

КП «Водоканал» (позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Південно-східного МТВ АМКУ (відповідач) про визнання недійсним та скасування п.п.3-7 рішення адміністративної колегії Південно-східного МТВ АМКУ від 27.10.25р. №54/126-р/к у справі №54/96-25 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» . Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на незаконність та необґрунтованість оспорюваних пунктів рішення ( стосовно включення до структури плати за абонентське обслуговування планового прибутку та податку на прибуток ) внаслідок неповного з`ясування та доведення обставин, які мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, тощо.

Ухвалою суду від 29.12.25р. відкрито провадження у справі №904/7374/25 за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні на 20.01.26р.

Південно-східне МТВ АМКУ (відповідач) проти задоволення позовних вимог заперечує та вказує на те, що позивач помилково вважає , що в його діях відсутній склад порушення законодавства про захист економічної конкуренції та наводить правову позицію з цього приводу Верховного Суду , викладену у постанові від 19.02.19р. у справі № 916/499/18 (законодавство про захист економічної конкуренції, яким регулюються спірні правовідносини, не оперує такими поняттями, як «об`єктивна сторона порушення», «суб`єктивна сторона порушення», «причинний зв`язок»). Чинним законодавством про захист економічної конкуренції не передбачено обов`язкового здійснення оцінки поведінки суб`єкта господарювання, пов`язаної з порушенням такого законодавства, з точки зору її свідомості та/або умисності ( постанова ВС від 04.06.19р. у справі № 908/1383/17).

Стосовно включення до плати за абонентське обслуговування прибутку та податку на прибуток, зазначає наступне : з системного аналізу норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил № 690, типових індивідуальних договорів про надання послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, Постанови № 808, вбачається, що абонентське обслуговування КП «Водоканал» споживачів послуги з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення за індивідуальними договорами не є окремим видом підприємницької діяльності, окремою самостійною послугою підприємства, а виконується ним (у складі з іншими технологічними процесами) при здійсненні ліцензованої діяльності з надання (виробництва) послуги з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення. При цьому, плата за абонентське обслуговування з централізованого водопостачання та плата за абонентське обслуговування з централізованого водовідведення (разом далі Абонплата), як нормативно виокремлений платіж, що відшкодовує витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача) тощо, що визначено в пункті 11 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», є складовою плати виконавцю за отриману комунальну послугу, в нашому випадку складовою плати за послугу з централізованого водопостачання та/або за послугу з централізованого водовідведення.

В свою чергу, як вбачається, з аналізу вказаних нормативних актів, до структури плати за абонентське обслуговування включаються: планові витрати виконавця житлово-комунальної послуги, пов`язані з обслуговуванням абонентів за індивідуальними договорами, та податок на додану вартість. Включення до структури плати за абонентське обслуговування планового прибутку та податку на прибуток вказаними нормативними актами не передбачено.

Щодо підстав для скасування рішень органів АМКУ вказує наступне : позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність визначених ч.1 ст.59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» підстав для визнання недійсним та скасування повністю або частково оспорюваного рішення, не доведено порушення або неправильного застосування Відділенням норм матеріального чи процесуального права.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що господарські суди у розгляді справ про визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами Антимонопольного комітету України, але при цьому зобов`язані перевіряти правильність застосування органами Антимонопольного комітету України відповідних правових норм (правова позиція, викладена у низці постанов Верховного Суду, у тому числі, в постанові

Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №910/23000/17). Суд не втручається у дискрецію Антимонопольного комітету України поза межами перевірки за наявними підставами, які передбачені у статті 59 Закону №2210. Водночас суди можуть контролювати як відповідність реалізації дискреції закону (праву), так і узгодженість рішень /дій, прийнятих на підставі дискреції, з правами особи, загальними принципами публічної адміністрації, процедурними нормами, обставинами справи, наявними ресурсами тощо. Отже, у разі звернення позивача до суду з вимогою про оскарження рішення/дій Антимонопольного комітету України саме на суд покладено обов`язок перевірки дотримання органами Антимонопольного комітету України вимог законодавства та здійснення ними рішення / дій на підставі, у спосіб та у межах повноважень, передбачених законодавством України (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 26.10.21р. у справі № 922/1865/20).

КП «Водоканал» (позивач) у відповіді на відзив вказує, наступне . Щодо спростування доводів АМКУ стосовно неправомірності включення до розміру плати за абонентське обслуговування прибутку та податку на прибуток : КП «Водоканал» у позовній заяві неодноразово зазначав про відсутність на законодавчому рівні порядку чи методики формування плати за абонентське обслуговування, і, відповідно, відсутність виключного переліку елементів, які мають бути включені до розрахунку плати.

При цьому, єдиним нормативним обмеженням є дотримання граничного розміру такої плати, встановленого Постановою КМУ № 808 від 21 серпня 2019 р. «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг» . Позивач наголошує, що під час розрахунку та встановлення плати за абонентське обслуговування граничний розмір, визначений Постановою № 808, перевищений не був. Таким чином, реалізуючи свої повноваження щодо формування цінової політики в межах встановленого державою ліміту, КП «Водоканал», розраховуючи плату за абонентське обслуговування, діяло у повній відповідності до чинного законодавства.

Позивач не погоджується з висновками відповідача стосовно того, що абонентське обслуговування КП «Водоканал» споживачів послуги з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення за індивідуальними договорами не є окремим видом підприємницької діяльності, окремою самостійною послугою підприємства, а виконується ним (у складі з іншими технологічними процесами) при здійсненні ліцензованої діяльності з надання (виробництва) послуги з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення», тощо.

Ухвалою суду від 05.02.26р. закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні 24.02.26 р.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням адміністративної колегії Південно-Східного міжобласного територіального відділення АМКУ від 27.10.25р. № 54/126-р/к у справі № 54/96-25 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу»: 1) Визнано, що КП «Водоканал» відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції», займає монопольне (домінуюче) становище на ринку послуги з централізованого водопостачання в межах території: в період січень 2022 року липень 2022 року - м. Запоріжжя, сел. Балабіне, сел. Кушугум, сел. Малокатеринівка, с. Нижня Хортиця, с. Бабурка, с. Володимирівське, с. Сонячне, ст. Ростуща, ст.Дніпробуд ІІ, в період серпень 2023 року жовтень 2025 року - м. Запоріжжя, с. Нижня Хортиця, с. Бабурка, с. Володимирівське, с. Сонячне, ст. Ростуща, ст. Дніпробуд ІІ, де розташовані водопровідні мережі, що перебувають у господарському віданні КП «Водоканал», як таке що не має жодного конкурента.

2. Визнано, що КП «Водоканал» відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у період 2022-2024 років та січня жовтня 2025 року займає монопольне (домінуюче) становище на ринку послуги з централізованого водовідведення в межах території м. Запоріжжя, сел. Балабіне, с. Володимирівське, с. Сонячне, де розташовані мережі водовідведення, що перебувають у господарському віданні КП «Водоканал», як таке що не має жодного конкурента.

3. Визнано дії КП «Водоканал», які полягають у встановленні відповідними Наказами та застосуванні у період дії цих наказів економічно необґрунтованого розміру плати за абонентське обслуговування індивідуальних споживачів комунальної послуги з централізованого водопостачання, у розрахунку на одного абонента на місяць, внаслідок включення до структури абонентської плати прибутку та податку на прибуток, порушенням, передбаченим пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуги з централізованого водопостачання, шляхом вчинення дій, що призвели до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

4. Визнано дії КП «Водоканал», які полягають у встановленні відповідними Наказами та застосуванні у період дії цих наказів економічно необґрунтованого розміру плати за абонентське обслуговування індивідуальних споживачів комунальної послуги з централізованого водовідведення, у розрахунку на одного абонента на місяць, внаслідок включення до структури абонентської плати прибутку та податку на прибуток, порушенням, передбаченим пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуги з централізованого водовідведення, шляхом вчинення дій, що призвели до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

5.За порушення , вказане в пункті 3 резолютивної частини, накладено на КП «Водоканал» штраф у розмірі 68 000,00 грн.

6. За порушення , вказане в пункті 4 резолютивної частини, накладено на КП «Водоканал» штраф у розмірі 68 000,00 грн.

7. Зобов`язано КП «Водоканал» припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, вказані у пунктах 3 та 4 резолютивної частини, та усунути наслідки цих порушень у двомісячний термін.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За статтею 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Одними із стрижневих елементів верховенства права (правовладдя) в демократичній країні є законність, правова визначеність та заборона свавілля.

Тому, оскаржуване рішення Південно-східного територіального відділення АМКУ, як органу державної влади повинно бути не лише законним (прийнятим відповідно до повноважень та чинного законодавства), а й передбачуваним (прогнозованим), справедливим, оскільки цивільне законодавство, яке регулює його діяльність й визначає повноваження, в основі своїй ґрунтується на засадах: неприпустимості свавільного позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; справедливості, добросовісності та розумності тощо (ст. 3 Цивільного кодексу України).

Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України». Згідно з п.1 ч.1 ст. 3 цього Закону основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

У межах своїх повноважень адміністративна колегія Південно-східного міжобласного територіального відділення АМКУ прийняла за результатами розгляду справи №54/96-25 оскаржуване позивачем рішення.

Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Пунктами 1, 2 ч. 5 ст. 14 Закону «Про Антимонопольний комітет України» адміністративна колегія територіального відділення Антимонопольного комітету України має такі повноваження: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, про надання дозволу, надання попередніх висновків стосовно узгоджених дій, проводити розслідування або дослідження за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення, надавати попередні висновки стосовно узгоджених дій.

Під час розгляду заяв і справ про узгоджені дії, концентрацію, про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, в тому числі під час проведення розслідування, дослідження, прийняття розпоряджень, рішень за заявами і справами, здійснення інших повноважень у сфері контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, контролю за узгодженими діями, концентрацією органи та посадові особи Антимонопольного комітету України та його територіальних відділень керуються лише законодавством про захист економічної конкуренції і є незалежними від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та суб`єктів господарювання, а також політичних партій та інших об`єднань громадян чи їх органів (ч. 1 ст. 19 Закону України «Про Антимонопольний комітет України»).

Відповідно до статті першої Закону України № 2210-ІІІ від 11.01.2001 (із змін. і доп.) «Про захист економічної конкуренції» (далі Закон № 2210-ІІІ) економічна конкуренція (конкуренція) - це змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.

Згідно зі ст. 59 Закону № 2210-ІІІ підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації відповідно до Закону України «Про санкції»; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для зміни, скасування чи визнання недійсним рішення тільки за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Вирішуючи питання правової оцінки оскаржуваного позивачем рішення адміністративної колегії, суд враховує висновки Верховного Суду, який звертає увагу на те, що під час вирішення справ щодо визнання недійсними рішень АМК про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, господарським судам належить здійснювати оцінку доказів за своїм внутрішнім переконанням у порядку частини другої статті 86 ГПК України. Зокрема, досліджувати також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у справі у їх сукупності.

Крім того, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 26.03.19р. у справі №914/2554/16 зазначив, що суди у розгляді справ про визнання недійсними рішень органів АМК про порушення законодавства про захист економічної конкуренції не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами АМК.

Суд, перевіряючи рішення АМК на відповідність закріпленим ст. 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» підставам для його зміни, скасування чи визнання недійсним, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) АМК поза межами перевірки за наявними обставинами.

Дослідивши надані сторонами докази , суд дійшов до висновку про необґрунтованість вимог позивача та відсутність правових підстав для визнання недійсними оспорюваних пунктів рішення , оскільки погоджується з твердженнями відповідача стосовно того , що КП «Водоканал» встановило економічно необґрунтований розмір плати за абонентське обслуговування індивідуальних споживачів послуги з централізованого водопостачання у розрахунку на одного абонента на місяць, внаслідок включення до структури абонентської плати прибутку та податку на прибуток.

Враховуючи вищевикладене , оспорювань рішення адміністративної колегії Південно-Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України є законним і обґрунтованим, а правові підстави для його скасування відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст. ст. 73- 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог КП «Водоканал» відмовити у повному обсязі, судові витрати покласти на позивача.

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено 06.04.26р.

Суддя Васильєв О.Ю.