ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
27 березня 2026 року Справа № 915/294/25
Господарський суд Миколаївської області у складі головуючого судді Мавродієвої М.В.,
секретаря судового засідання: Шевченко Т.В.,
представника позивача: не з`явився,
представника відповідача-1: не з`явився,
представника відповідача-2: Манзар Т.В. (в режимі ВКЗ),
за позовом: Фермерського господарства ГОРЯН,
до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю Державний земельний банк,
до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю ЦЕНТР АУКЦІОНІВ ЮА ЛЕНД,
Ухвалою суду від 18.08.2025 заяву призначено до розгляду у судовому засіданні на 25.09.2025.
Позивач у письмових запереченнях від 15.08.2025 просить відмовити у задоволенні вказаної заяви.
Позивач наполягає на тому, що представником відповідача-2 - адвокатом Манзар Т.В. не надано жодного доказу понесення з боку ТОВ ЦЕНТР АУКЦІОНІВ ЮА ЛЕНД витрат на надання правової допомоги в суді першої інстанції. Договір про надання правової допомоги №17 від 11.03.2025, додатковий договір та акт від 11.08.2025 не дають можливості достеменно визначити обсяг дій, вчинених на виконання договору про надання правової допомоги. Також, не є можливим на підставі вказаних документів визначити вартість відповідних дій адвоката, з урахуванням законодавчих критеріїв визначення витрат на професійну правничу допомогу при їх розподілі.
Таким чином, проаналізувавши зміст та вартість наданої в межах даної справи правничої допомоги, що відображена в акті наданих послуг від 11.08.2025, позивач вважає, що вартість наданої професійної правничої допомоги у цій справі не може бути покладена на позивача повністю.
У зв`язку з надходженням апеляційної скарги позивача на рішення Господарського суду Миколаївської області від 08.08.2025 та на виконання вимог ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.09.2025, матеріали справи було надіслано до Південно-західного апеляційного господарського суду.
У зв`язку з поверненням матеріалів справи до Господарського суду Миколаївської області, ухвалою суду від 09.03.2026 заяву призначено до розгляду у судовому засіданні на 11.11.2025.
У зв`язку з надходженням заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення та на виконання вимог ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.10.2025, матеріали справи було надіслано до Південно-західного апеляційного господарського суду.
У зв`язку з поверненням матеріалів справи до Господарського суду Миколаївської області, ухвалою суду від 29.12.2025 заяву відповідача-2 про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу призначено до розгляду у судовому засіданні на 24.03.2026.
Позивач явку повноважного представника у судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду заяви повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Представник відповідача-2 у судовому засіданні 24.03.2026 підтримав заяву про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Господарським судом також враховано, що явка представників сторін не визнавалась судом обов`язковою.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомленні про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Враховуючи викладене суд дійшов висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для розгляду заяви по суті за відсутності представника позивача.
У судовому засіданні 24.03.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення.
У судовому засіданні 27.03.2026 судом підписано вступну та резолютивну частини додаткового рішення без його проголошення.
Розглянувши заяву, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступних висновків.
Фермерське господарство ГОРЯН звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Державний земельний банк та Товариства з обмеженою відповідальністю ЦЕНТР АУКЦІОНІВ ЮА ЛЕНД, в якій просить суд:
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 08.08.2025, яке залишено без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.02.2026, у даній справі позивачу відмовлено в задоволені позову, судові витрати покладено на позивача.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ГПК України).

Відповідно до ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать у тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

За положеннями ст.131-2 Конституції України, для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Статтею 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частина 8 ст.129 ГПК України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч.1 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як зазначає відповідач-2, у зв`язку із розглядом даної справи в суді першої інстанції, з боку ТОВ ЦЕНТР АУКЦІОНІВ ЮА ЛЕНД понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25000,0 грн.

У частині 2 ст.126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Положеннями ч.3 ст.126 ГПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.8 ст.129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що факт понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, зокрема на підставі договору про надання правничої допомоги та відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості. Відсутність документального підтвердження факту понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.

Разом з цим, суд зазначає, що згідно ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

У даному контексті суд враховує правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постановах від 22.12.2018 у справі №826/856/18, від 26.11.2020 у справі №922/1948/19, від 12.08.2020 у справі №16/2598/19 та від 30.07.2019 у справі №911/1394/18, відповідно до яких розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

За змістом наведеної норми адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч.1 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні положень Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.11.2020 у справі №922/1948/19, від 12.08.2020 у справі №916/2598/19 та від 30.07.2019 у справі №911/1394/18).

Підсумовуючи наведене суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 14.05.2019 у справі №922/576/18, де суд касаційної інстанції зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №520/9408/18.

Вказану правову позицію щодо застосування положень статей 126, 129 ГПК України Верховний Суд, висловив, зокрема, у постановах від 03.05.2019 у справі №910/10911/18, від 14.05.2019 у справі №922/576/18, від 29.05.2019 у справі №910/10483/18, від 18.06.2019 у справі №922/3787/17 та від 25.06.2019 у справі №916/1340/18.

У даній справі на підтвердження понесення судових витрат у сумі 25000,0 грн відповідач-2 надав суду наступні документи.

Копію договору про надання правничої допомоги №17 від 11.03.2025, укладений між адвокатом Манзар Тетяною Володимирівною (адвокат) та ТОВ ЦЕНТР АУКЦІОНІВ ЮА ЛЕНД (клієнт) (далі - Договір), за умовами якого за дорученнями клієнта, адвокат бере на себе зобов`язання надавати клієнту правову допомогу, у тому числі в судах, за що клієнт має сплачувати адвокату відповідну плату.

За положеннями п.4.2. Договору, гонорар а погоджується за взаємною згодою сторін та оформлюється додатковою угодою до цього договору.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (п.3.1 Договору).

Отже, відповідно до вказаного договору про надання правової допомоги, сторонами узгоджено, що вид та обсяг відповідних послуг адвоката надається клієнту за окремими дорученнями та оплачується, виходячи із вартості, встановленої у додатковій угоді, що укладається, згідно з таким дорученням.

Вказаний договір підписаний сторонами та скріплений печатками адвоката та ТОВ ЦЕНТР АУКЦІОНІВ ЮА ЛЕНД.

11.08.2025 сторони уклали додатковий договір до договору про надання правничої допомоги №17 від 11.03.2025, відповідно до якого адвокат надає клієнту правову допомогу в Господарському суді Миколаївської області у справі №915/294/25 за позовом ФГ «ГОРЯН» до ТОВ «Державний земельний банк», ТОВ ЦЕНТР АУКЦІОНІВ ЮА ЛЕНД про визнання протиправними дій та скасування рішення, шляхом ознайомлення з матеріалами справи, збирання доказів по справі, відзиву, заяв, клопотань та представлення інтересів ТОВ ЦЕНТР АУКЦІОНІВ ЮА ЛЕНД в судових засіданнях суду першої інстанції.

За вказані послуги клієнт сплачує адвокату 25000,0 грн, які є фіксованою оплатою послуг адвоката.

При цьому, сторонами узгоджено, що невід`ємною частиною даного додаткового договору є акт прийому наданих послуг.

Відповідно до акту №17 від 11.08.2025 прийому наданих послуг до договору про надання правничої допомоги №17 від 11.03.2025, в межах виконання умов цього договору щодо судової справи №915/294/25 у Господарському суді Миколаївської області, адвокатом надано, а клієнтом прийнято наступні послуги: ознайомлення з матеріалами справи, збирання доказів по справі, відзиву, заяв, клопотань та представлення інтересів ТОВ ЦЕНТР АУКЦІОНІВ ЮА ЛЕНД в судових засіданнях у Господарському суді Миколаївської області.

Враховуючи те, що гонорар адвоката є фіксованим, сторони погодили, що його сума становить 25000,0 грн.

Зазначені додатковий договір від 11.08.2025 до договору №17 від 11.03.2025 та акт від №17 від 11.08.2025 прийому наданих послуг до нього підписані сторонами без жодних зауважень та скріплені печатками останніх.

Матеріали справи свідчать, що представництво інтересів відповідача-2 в суді першої інстанції здійснювала адвокат Манзар Тетяна Володимирівна, яка діяла на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії СА №1115849 від 14.03.2025, виданому на підставі Договору про надання правничої допомоги №17 від 11.03.2025.

З огляду на матеріали справи вбачається, що адвокатом Манзар Т.В. були складені та подані до суду такі процесуальні документи, як відзив на позовну заяву ФГ «ГОРЯН» та додаткові пояснення до відзиву.

Участь адвоката Манзар Т.В. у судових засіданнях в суді першої інстанції в режимі ВКЗ підтверджується наявними у матеріалах даної справи протоколами судових засідань.

Тобто, адвокатом виконані взяти на себе відповідні зобов`язання, які відображені в акті прийому наданих послуг №17 від 11.08.2025.

Таким чином, відповідачем-2 надано належні докази в підтвердження факту надання йому адвокатом послуг в суді першої інстанції на суму 25000,0 грн, яка є узгодженою сторонами, що є підставою для її розподілу за правилами ст.129 ГПК України.

При цьому, з огляду на позицію позивача, суд наголошує на тому, що зазначена сума є фіксованим розміром адвокатської винагороди, який не змінюється в залежності від обсягу наданих послуг та витраченого адвокатом часу, а отже, є чітко визначеним.

У контексті наведеного суд зазначає, що фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання договору правової допомоги й призвели до настання відповідних умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

У разі погодження між адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) та клієнтом фіксованого розміру гонорару, такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) часу на надання правничої допомоги клієнту.

Подібні висновки Верховного Суду містяться у постанові від 19.11.2021 у справі №910/4317/21.

Таким чином, суд вказує, що у даному випадку фіксований розмір гонорару, погоджений між клієнтом та адвокатом у додатковому договорі від 11.08.2025 до договору про надання правничої допомоги №17 від 11.03.2025 та в акті №17 від 11.08.2025 прийому наданих послуг до цього договору, означає те, що у разі настання визначених таким договором умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання умов договору та призвели до настання відповідного результату (задоволення позову), не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару у цих конкретних правовідносинах, що склалися між клієнтом та його адвокатом у цій справі, як і не має значення витрачений адвокатом Манзар Т.В. час на надання послуг правничої допомоги.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що вартість послуг з надання правничої допомоги була погоджена між адвокатом Манзар Тетяною Володимирівною та ТОВ ЦЕНТР АУКЦІОНІВ ЮА ЛЕНД у фіксованому розмірі, який не змінюється в залежності від обсягу наданих послуг та витраченого адвокатом часу, а отже, є чітко визначеним.

Відповідачем-2 не надано до суду доказів фактичної оплати послуг адвоката, але, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Вказане підтверджується положеннями п.1 ч.2 ст.126 ГПК України, відповідно до якого витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Така позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 22.05.2024 у справах №227/2301/21, №206/4841/20, викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та застосована Верховним Судом у постановах від 29.10.2020 у справі №686/5064/20, від 19.01.2022 у справі №910/789/21.

Водночас, суд зазначає, що відповідно до ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, про що йдеться у додатковій ухвалі Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20.

Суд звертає увагу на те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч.4 ст.126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст.627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст.43 Конституції України.

Наведена правова позиція викладена у постанові ОП КГС у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 та додатковій постанові Верховного Суду від 19.07.2021 у справі №910/16803/19.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 виснувала про те, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Так, частиною 5 ст.126 ГПК України передбачено, що у разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч.6 ст.126 ГПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду від 18.12.2018 у справі №910/4881/18.

Виходячи зі змісту положень частин 5 та 6 ст.126 ГПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.

У постанові Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №810/4749/15 висловлено позицію, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

При цьому, суд вказує, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у ч.4 ст.126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст.129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Тобто, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності відповідного заперечення сторони або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7 та 9 ст.129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19, у справі №910/2697/24 від 29.04.2025.

Як зазначалось вище, ФГ «ГОРЯН» заперечує проти задоволення заяви відповідача-2 про ухвалення додаткового рішення, посилаючись, у тому числі на те, що заявлена сума адвокатських витрат є надміру завищеною.

Наводячи обґрунтування своєї позиції, викладених у відповідних запереченнях, позивач просить суд відмовити у стягненні судових витрат, заявлених відповідачем-2 у якості відшкодування на послуги адвоката, виходячи, у тому числі, з відсутності доказів понесення з боку ТОВ «ЦЕНТР АУКЦІОНІВ «ЮА ЛЕНД» витрат на надання правової допомоги в суді першої інстанції, а також з посиланням на неможливість визначення обсягу дій адвоката, вчинених на виконання договору №17 від 11.03.2025, додаткового договору від 11.08.2025 та акту №17 від 11.08.2025, і неможливість визначення вартості дій адвоката.

Однак, суд відхиляє ці аргументі позивача, оскільки у додатковому договорі від 11.08.2025 та акті №17 від 11.08.2025 сторонами узгоджена фіксована вартість гонорару адвоката в суді першої інстанції. Відтак, саме ці документи є належним та достатнім підтвердженням факту надання відповідних послуг адвокатом Манзар Т.В. відповідачу-2, ураховуючи те, що додатковий договір від 11.08.2025 та акт №17 від 11.08.2025 скріплений підписами та печатками сторін без зауважень. До того ж, як було зазначено вище, обумовлений сторонами фіксований розмір адвокатського гонорару не залежить від обсягу наданих послуг та витраченого адвокатом часу тощо.

Отже, у даному випадку з боку відповідача-2 доведено розмір адвокатських витрат у сумі 25000,0 грн, які товариство понесло при розгляді даної справи у суді першої інстанції.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 виснувала про те, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

У даному випадку ФГ «ГОРЯН» наполягає на тому, що справа №915/294/25 не відноситься до категорії складних, зміст позовних вимог та предмет позову в даній справі не охоплюють значної кількості обставин і фактів, обсяг підготовлених та поданих процесуальних документів не є великим, сума заборгованості складається лише з суми основного боргу та не містить додаткових розрахунків.

Разом з тим, загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи, розподіл цих витрат залежить безпосередньо від результату розгляду справи.

У контексті наведеного суд враховує сталу позицію Верховного Суду, який неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2022 у справі №755/9215/15-ц та від 05.07.2023 у справі №911/3312/21).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, приписами статей 123 - 130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, або є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19.

Крім того, суд звертає увагу на те, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (подібні за змістом висновки наведено у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, у додатковій постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі №927/153/22).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим ((див. рішення ЄСПЛ: від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95))

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

З урахуванням викладеного суд наголошує, що надані відповідачем-2 докази на підтвердження витрат на правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Так, у даному випадку, оцінюючи обґрунтованість заявленої суми судових витрат із складністю справи, суд зазначає, що дана справа не є складною, не містить завеликий обсяг матеріалів та не містить складних юридичних конструкцій.

Суд зауважує, що адвокатом підготовлено лише дві заяви по суті спору відзив на позов та додаткові пояснення до відзиву.

Також суд зазначає, що представник відповідача-2 під час розгляду справи в суді брав участь в чотирьох судових засіданнях в режимі відеоконференції.

Разом з тим, судом встановлено наявність декількох однотипних спорів, зокрема, у даній справі та у справі №915/295/25, які розглядались господарським судом, за позовом ФГ ГОРЯН до ТОВ Державний земельний банк та ТОВ ЦЕНТР АУКЦІОНІВ ЮА ЛЕНД з тотожними вимогами про визнання незаконними та скасування рішень, прийнятих 08.01.2025 відповідачем-1, але різних земельних ділянок, а також стягнення з відповідача-2 сплаченої суми гарантійного внеску. Тобто, відповідач-2 фактично при кожному розгляді замінює номер рішення, яким відмовлено позивачу у підписанні Договору суборенди землі за результатами проведення земельних торгів, не змінюючи при цьому, ні обставини, ні матеріально-правове обґрунтування своєї позиції, ні заперечення на позовні вимоги ФГ «ГОРЯН». При цьому, за кожним таким розглядом ТОВ ЦЕНТР АУКЦІОНІВ ЮА ЛЕНД заявляє в подальшому клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Суд звертає увагу на те, що вищевказане підтверджується інформацією, наявною у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Суд вважає, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №911/2737/17, у додатковій постанові від 29.04.2025 у справі №910/2697/24).

Критерії оцінки поданих заявником доказів суд встановлює самостійно у кожній конкретній справі, виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Даний правовий висновок Верховного Суду викладений в постанові від 28.11.2019 у справі №914/1605/18.

Суд вважає за необхідне додатково зазначити, що вирішення питання щодо розподілу витрат на оплату послуг адвоката є дискрецією суду, який розглядає відповідне питання з урахуванням конкретних обставин справи в їх сукупності та реалізується ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки наведених учасниками справи обґрунтувань, дослідження та оцінки доказів за правилами статей 86, 210 ГПК України.

Підсумовуючи вищевикладене та з огляду на подані докази щодо характеру та обсягу наданих адвокатом послуг, враховуючи, що справа не є складною, з урахуванням положень наведених норм, сталої судової практики у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, керуючись, у тому числі такими критеріями як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також, ураховуючи критерій розумності розміру витрат, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає у даному випадку за необхідне обмежити розмір заявлених відповідачем-2 до стягнення витрат до 10000,0 грн.

Така сума, на переконання суду, є обґрунтованою, відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) в суді першої інстанції, розумності її розміру, є співрозмірною зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), а відтак, підлягає відшкодуванню на користь ТОВ ЦЕНТР АУКЦІОНІВ ЮА ЛЕНД за рахунок ФГ ГОРЯН.

У відшкодуванні витрат на правничу допомогу в решті заявленої відповідачем-2 суми 15000,0 грн, - слід відмовити.

Керуючись ст.126, ч.ч.5-7,9 ст.129, ст.ст.221, 232, 233, 238, 240, 241, 244 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ЦЕНТР АУКЦІОНІВ ЮА ЛЕНД б/н від 12.08.2025 (вхід.№11692/25 від 13.08.2025) про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, - задовольнити частково.

2. Стягнути з Фермерського господарства ГОРЯН (56630, Миколаївська обл., Миколаївський р-н, Сухоєланецька СТГ, с.Антонівка, вул.Центральна, буд.32-Б, ідент.код 38262491) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ЦЕНТР АУКЦІОНІВ ЮА ЛЕНД (18010, Черкаська обл., м.Черкаси, вул.Гоголя, буд.320, офіс 1003, ідент.код 44497819) 10000,0 грн витрат на професійну правничу допомогу.

3. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю ЦЕНТР АУКЦІОНІВ ЮА ЛЕНД у відшкодуванні витрат понесених на правничу допомогу у сумі 15000,0 грн.

Додаткове рішення суду, у відповідності до ст.241 ГПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне додаткове рішення складено 06.04.2026.

Суддя М.В.Мавродієва