ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/4404/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Сулімовської М.Б., за участю секретаря судового засідання Толкунової М.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Надійна транспортна компанія" (, 65062, м. Одеса, вул. Тіниста, буд. 2- А, прим. 101)

до відповідача: Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (, 65012, Україна, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, буд. 19)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ІЗТ" (, 68093, Одеська обл., м. Чорноморськ, с. Малодолинське, вул. Шмідта, буд.1)

про стягнення

за участю представників сторін:

від позивача: Ігор Мельник

від відповідача: Світлана Рахнянська

третя особа: не з`явився

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Надійна транспортна компанія" звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом до відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 107080,20 грн.

Підставою позову позивач визначив обставину неналежного виконання відповідачем свого зобов`язання з перевезення вантажу за договором про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 40-42398934/2020-0002 від 30.06.2020, внаслідок чого позивачу було завдано збитків.

Ухвалою суду від 03.11.2025 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк на усунення недоліків.

У встановлений господарським судом строк позивачем усунуто недоліки позовної заяви, про що подано відповідні докази.

Ухвалою суду від 18.11.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Надійна транспортна компанія" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "ІЗТ" до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача; призначено підготовче засідання на 17.12.2025 та вирішено інші процесуальні питання.

04.12.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

У зв`язку з перебуванням судді Cулімовської М.Б. у відпустці (за сімейними обставинами) судове засідання, призначене на 17.12.2025, не відбулося.

18.12.2026 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 12.01.2026 продовжено строк підготовчого провадження у справі №916/4404/25 на 30 днів; призначено підготовче засідання на 22.01.2026.

У зв`язку з розгерметизацією системи опалення та низькою температурою повітря в адміністративній будівлі суду, у тому числі в приміщенні серверної, в Господарському суді Одеської області 22.01.2026 було призупинено реєстрацію вхідної кореспонденції та проведення судових засідань, про що відповідальними особами суду складено Акт від 22.01.2026.

Ухвалою суду від 26.01.2026 призначено підготовче засідання на 04.02.2026.

Ухвалою суду від 04.02.2026, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, постановлено провести підготовче провадження у розумні строки; закрито підготовче провадження у справі №916/4404/25; призначено розгляд справи по суті у судовому засіданні на 26.02.2026.

У судовому засіданні господарський суд оголосив перерву до 19.03.2026.

У судове засідання 19.03.2026 з`явились представники позивача та відповідача.

Третя особа явку уповноваженого представника не забезпечила, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник позивача підтримав позовні вимоги та просить їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечила з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

В судовому засіданні в порядку абз.1 ч.1 ст.219 ГПК України суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відповідно до ч.1 ст.240 ГПК України проголосив скорочене рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

в с т а н о в и в:

Як слідує з матеріалів справи та встановлено судом, 30.06.2020 між АТ "Укрзалізниця" (далі - перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Надійна транспортна компанія" (далі - замовник) було укладено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 40-42398934/2020-0002, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про укладення договору.

Відповідно до повідомлення про укладення договору, АТ "Укрзалізниця" засвідчило прийняття від ТОВ "Надійна транспортна компанія" заяви про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом та повідомило, що замовнику присвоєно коди: відправника/одержувача: 1680, платника 8134782 та відкрито особовий рахунок з ідентичним номером. Також у повідомленні зазначено, що код платника використовується для ідентифікації договірних відносин як номер договору; повідомлені коди використовуються виключно для перевезення вантажів в межах договору між сторонами.

Позивач наголошує, що предметом спірного договору сторонами визначено організацію та здійснення перевезення вантажів, надання вантажних вагонів для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та / або вагонах замовника (далі - послуги), і проведення розрахунків за ці послуги, відповідно до Правил перевезення вантажів, Статуту залізниць України, Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС) від 01.11.1951 зі змінами та доповненнями.

Позивач повідомляє, що відповідно до умов договору та за залізничною накладною від 11.04.2025 №38901163 відповідачем було здійснено перевезення вантажу (зерно кукурудзи) у вагонах загальною масою 207850 кг., насипом, за маршрутом ст. "Городенка-Завод" - ст. "Ксенієве" (експ.), вантажоодержувач - ТОВ "ІЗТ".

Вагони, що слідували згідно залізничної накладної №38901163, прибули 17.04.2025 на станцію призначення "Ксенієве", на якій було здійснено зважування (брутування) вантажу та виявлено недостачу вантажу у вагонах №58521097 та №53238689.

Відповідно до переуступного напису на залізничній накладній №38901163 від 11.04.2025 за підписом повноважної особи та печатки вантажоодержувача ТОВ "ІЗТ", право на пред`явлення даного позову передано позивачу.

22.04.2025 працівниками Регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Укрзалізниця" на станції призначення "Ксенієве" разом з представниками вантажоодержувача ТОВ "ІЗТ" було складено комерційний акт №406602/01 .

У вступній частині комерційного акту зазначено відомості про накладну (№38901163 від 11.04.2025), станцію відправлення (ст."Городенка-Завод"), станцію призначення (ст. "Ксенієве"), відправника (ТОВ "НТК") та одержувача (ТОВ "ІЗТ").

У розділі А комерційного акту відображено відомості про вагони, пломби, та відмітки у накладній, зокрема, зазначено, що вагони у технічному стані були справними.

Розділом Б комерційного акту "Зазначено в перевізних документах" передбачено, що нетто залізничного вагону №58521097 із зерном кукурудзи насипом складало 69200 кг, а нетто залізничного вагону №53238689 із зерном кукурудзи насипом складало 68950 кг.

У розділі В комерційного акту "Насправді виявилось" встановлено, що нетто залізничного вагону №58521097 із зерном кукурудзи насипом складає 65200 кг., а нетто залізничного вагону №53238689 із зерном кукурудзи насипом складає 64900 кг.

Розділ Д комерційного акту "Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку" містить наступну інформацію: "На підставі листа вантажоодержувача №200-04 від 17.04.2025 проведено комісійне зважування у вагонах №58521097 та №53238689 на справних 100-тонних залізничних вагах, повірених 15.08.2024, які прибули по відправці, зазначеній на зворотній стороні цього акту, у складі комісії: ДС Зубко Є.І., агента комерційного Осьмініної О.В., представника вантажоодержувача ТОВ "ІЗТ" Кравчук В.І. виявлено вагон №58521097, по документу зазначено вантаж зерно кукурудзи, вага брутто не зазначена, тара 23000/21400 кг, нетто 69200; вагон 53238689 по документу зазначено вантаж зерно кукурудзи, вага брутто не зазначена, тара 23000/21700 кг, нетто 68950 кг. Фактично вагон №58521097 вага брутто 86600 кг., тари 21400 кг., нетто 65200, що на 4000 кг. менше ніж в документі. Вагон №53238689 фактично брутто 86550 кг., тара 21650 кг, нетто 64900 кг, що на 4050 менше ніж в документі. З вагона №58521097 знято 7 ЗПП відправника, справні. З вагона №53238689 знято 7 ЗПП відправника, справні. При відкритті верхніх завантажувальних люків було виявлено у вагонах: завантаження рівномірне, не до повної місткості. Вантаж, якого не вистачає в вагонах, поміститися міг. Течі вантажу з вагонів не було".

Комерційний акт №406602/01 від 22.04.2025 підписано начальником станції "Ксенієве", заступником начальника станції "Ксенієве", агентом комерційним станції "Ксенієве" та представником вантажоотримувача ТОВ "ІЗТ".

24.04.2025 експертом Одеської регіональної торгово-промислової палати було складено акт експертизи №УТЕ-137.

У пунктах 1-13 акту зазначено інформацію про дату та місце складання акту, що пред`явлено до експертизи, завдання експертизи, відомості про вантажоодержувача та вантажовідправника, надані документи тощо.

У акті експертизи було встановлено такі обставини: 18.04.2025 та 21.04.2025 на території ТОВ "ІЗТ" за адресою: Україна, Одеська обл, Овідіопольський район, с. Малодолинське, вул. Шмідта, 1, експерту пред`явлено два вагона №№ 58521097, 53238689 з зерном кукурудзи. Пред`явлені вагони були опломбовані, кожен з сімома непошкодженими ЗПП вантажовідправника, кількість і контрольні знаки яких відповідають даним пред`явленої накладної.

Зовнішнім оглядом експертом встановлено, що: у вагоні № 58521097 між кришкою та горловиною бункера лівого розвантажувального люка, з протилежного боку штурвалів, затиснуті насіння кукурудзи; у вагоні № 53238689 між кришкою та горловиною бункера правого розвантажувального люка, з протилежного боку штурвалів, затиснуті насіння кукурудзи.

При відкритті кришок завантажувальних люків експертом встановлено, що в пред`явлених вагонах, а саме: у вагоні №58521097 є воронкоподібне поглиблення насіння кукурудзи, спрямоване у бік лівого розвантажувального люка, з протилежного боку штурвалів, а у вагоні № 53238689 є воронкоподібне поглиблення насіння кукурудзи, спрямоване у бік правого розвантажувального люка, з протилежного боку штурвалів. Таким чином, в обох пред`явлених вагонах наявність на зовні видимій поверхні вантажу воронкоподібних поглиблень, розташованих на одній осі по вертикалі з розвантажувальними люками, свідчить про розсип вантажу через ці люки. Розсип вантажу з вагонів на момент проведення експертизи не виявлено.

Для визначення кількості кукурудзи вагони були зважені на вагонних електромеханічних вагах зав. №1, тип 5001ВВ-100Э/2С, дискретність 50 кг, дата держповірки - 15.08.2024. Зважування вагона проводилось в статиці, без розчеплення. Результати зважування занесені в специфікацію та відображені в таблиці №2 акту. У таблиці зазначено про відхилення маси вантажу в загальному розмірі 8050 кг. (4000 кг у вагоні 58521097, 4050 кг у вагоні 53238689). Маса нетто зерна кукурудзи визначена розрахунковим шляхом, як різниця між фактичною масою брутто та фактичною масою тари вагонів. Маса нетто зерна кукурудзи вказана без урахування вологості. Найменування вантажу вказано згідно з даними накладної.

У висновках акту зазначено про виявлені відхилення маси вантажу в загальному розмірі 8050 кг (4000 кг у вагоні 58521097, 4050 кг у вагоні 53238689) у вигляді таблиці.

Акт експертизи було підписано експертом Одеської регіональної торгово-промислової палати Стрельчонок С.А.

За виконання вказаного дослідження Одеською регіональною торгово-промисловою палатою було виставлено позивачу рахунок на оплату на суму 12895,20 грн.

Також позивачем долучено власну довідку від 11.08.2025, з якої вбачається, що вантаж (кукурудза в кількості - 207,85 т), який був завантажений у вагони №№ 59505412, 58521097, 53238689 та оформлений за залізничною накладною №38901163 від 11.04.2025, був призначений на експорт під контракт СAZ-ASTCL-EXP/24 від 14.02.2025. Вартість вищевказаного вантажу, що підлягає компенсації, становить 11700,00 грн/т з урахуванням ПДВ. Загальна вартість недостачі становить 94185,00 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає про відсутність вини залізниці у втраті вантажу внаслідок комерційної несправності, оскільки обов`язок перевірки придатності вагонів до перевезення покладено на позивача як на відправника вантажу відповідно до Статуту залізниць України.

Відповідач зауважує, що 17.04.2025 вагони №58521097 та №53238689 було подано під вивантаження на під`їзну колію вантажоодержувача - ТОВ "ІЗТ", на якій відповідач передав, а вантажоодержувач прийняв зазначені вагони, що підтверджується пам`яткою про подавання вагонів №57, яка була підписана представником вантажоодержувача без будь-яких зауважень в момент приймально-передавальних операцій з вагоном. Підписання представником вантажоодержувача цієї пам`ятки свідчить про те, що позивач прийняв технічно справні вагони з цілісними ЗПП.

Також, за результатами комісійного огляду вагонів було складено комерційний акт №406602/01 від 22.04.2025, в якому зазначено, що при відкритті верхніх завантажувальних люків виявлено рівномірне завантаження в вагонах, вантаж прибув на станцію призначення в справних вагонах за справними запірно-пломбувальними пристроями відправника, які відповідають перевізному документу. Оскільки вагони №58521097, №5323868 прибули на станцію призначення "Ксенієве" у технічно справному стані, зі справними ЗПП вантажовідправника та були прийняті вантажоодержувачем без будь-яких зауважень в момент приймально-передавальних операцій, то відповідач вважає, що правові підстави для віднесення відповідальності за нестачу вантажу на відповідача відсутні.

За позицією відповідача, акт експертизи Одеської РТПП № УТЕ-137 від 24.04.2025 не є належним і допустимим доказом з огляду положення ГПК України, ЗУ "Про судову експертизу" та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень від 08.10.1998 № 53/5. Вказане підтверджується, зокрема, тим, що експертизи, які проводяться торгово-промисловими палатами, є незалежними товарознавчими експертизами, а не судовими; експерт С. Стрельченок не є судовим експертом; не акт, а висновок експерта є єдиним документом, який може бути складений за результатами проведених експертом досліджень; відомості, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок акт не містить. Отже, акт експертизи №УТЕ-137 не є висновком експерта, не відповідає вимогам, які закріплені в чинному законодавстві щодо експертного висновку, підготовленого на замовлення сторони по справі.

Крім того, в порушення п.30 Правил видачі вантажів, акт експертизи від 24.04.2025 №УТЕ-137 складений без участі представника АТ "Укрзалізниця" та не містить висновків про причини виникнення нестачі, а отже, на переконання відповідача, позивач, за відсутності належного доказу (висновку експертизи встановлення причин нестачі, передбаченого Правилами видачі вантажів), намагається перекласти на відповідача відповідальність за нестачу вантажу.

Також відповідач звертає увагу, що позивачем при розрахунку суми збитків за нестачу вантажу не були прийняті до уваги положення Статуту залізниць України, тобто, за вирахуванням природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто 69200+68950=138150 кг (згідно п.27 розділу 8 Правил перевезень вантажів) х 0,5%- 690,75 кг, нестача складає: 8050-690,75 кг = 7359,25 кг. Таким чином, сума збитків, заявлена позивачем, є завищена на 20976,97 грн. та мала б становити 86103,23 грн.

Відповідач заперечує проти стягнення витрат за складання акту експертизи від 24 квітня 2025 № УТЕ-137 у сумі 12895 грн., оскільки акт експертизи №УТЕ-137 не є висновком експерта, не відповідає вимогам, які закріплені в чинному законодавстві щодо експертного висновку на замовлення сторони по справі, а тому витрати на його замовлення не можуть входити до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи, та не підлягають розподілу згідно ст.129 ГПК України.

На спростування зазначених відповідачем доводів позивач зазначає, що він виконав своє зобов`язання, передбачене п.2.3. Правил перевезення вантажів навалом і насипом, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 №542 та перевірив придатність вагонів для перевезення вантажу у комерційному відношенні. Під придатністю вагонів у комерційному стані є їх придатність для перевезення певного вантажу з метою збереження його якості - вагон не повинен мати сторонніх запахів, бути очищеним від залишків попереднього вантажу, перевозитися у спеціалізованих вагонах, тощо. Вантаж - зерно кукурудзи перевозився у спеціалізованих вагонах-зерновозах (хоперах), що відповідає п.2.2. Правил перевезення вантажів навалом і насипом, вагони не мали сторонніх запахів та були очищені від залишків попереднього вантажу, і це не заперечується відповідачем. При цьому, виходячи з норм Статуту та положень ГК України, відповідач був зобов`язаний перевірити придатність вагонів у технічному та комерційному стані, та у разі наявності зауважень відмовитися від прийняття вказаних вагонів з вантажем до перевезення. Відповідач, оглянувши подані до перевезення завантажені вагони за залізничною накладною №38901163 від 11.04.2025, прийняв їх до перевезення, проставивши календарний штемпель станції у залізничній накладній, а отже після прийняття вагонів з вантажем до перевезення відповідач прийняв на себе всі ризики та відповідальність за нестачу вантажу.

Окрім того позивач зауважує, що пам`ятка про подавання вагонів форми ГУ-45, яка є додатком 2 до п.3 Правил користування вагонами і контейнерами, використовується для обліку часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними, не містить положень щодо можливості внесення будь-яких зауважень щодо вантажу та вагонів учасниками приймання-передавання вагонів.

Щодо акту експертизи ОРТПП позивач зазначає, що ТПП України затвердила власну Методику проведення товарознавчих експертиз експертами торгово-промислових палат України, яка, відповідно до ч.2 ст.11 Закону України "Про торгово-промислові палати України", є обов`язковою для застосування на території України, та до якої не застосовуються положення Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень від 08.10.1998 №53/5. Отже позивач вважає, що доводи відповідача ґрунтуються лише на його припущеннях, акт експертизи, що наданий до суду, є належним доказом, який дозволяє встановити обставини, що входять в предмет доказування у даній справі, у тому числі щодо наявності пошкоджень вагонів, що стало причинно-наслідковим зв`язком зі втратою відповідачем вантажу при перевезенні.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, керуючись принципом верховенства права та права на судовий захист, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Спірні правовідносини стосуються перевезення вантажів залізницею, а відтак, підпадають під правове регулювання в т.ч. Глави 64 Цивільного кодексу України, Глави 32 Господарського кодексу України (тут і далі - чинного станом на час виникнення спірних правовідносин), Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, та Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (далі - залізничні під`їзні колії) (ст. 3 Статуту).

Згідно зі статтею 5 Статуту, на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила); б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів); г) інші нормативні документи.

Пунктом 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено також частиною 2 статті 307 Господарського кодексу України.

Матеріалами справи підтверджується, що Акціонерним товариством "Укрзалізниця" взято на себе зобов`язання з перевезення вантажу за маршрутом "Городенка-Завод" - ст. "Ксенієве" на підставі залізничної накладної №38901163 від 11.04.2025.

Статтями 22, 23 Статуту передбачено, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Під час перевезення масових вантажів у випадках, передбачених правилами, допускається оформлення однієї накладної (комплекту перевізних документів) на перевезення цілого маршруту або групи вагонів чи комплекту контейнерів.

Відповідно до статті 37 Статуту, тарні і штучні вантажі перевозяться із зазначенням у накладній маси і кількості вантажних місць. Маса цих вантажів визначається до здавання їх для перевезення і зазначається на вантажних місцях. Вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Перелік вантажів, що можуть перевозитися насипом і наливом, установлюється Правилами перевезення вантажів. Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо). Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Згідно статті 24 Статуту, залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Статтею 920 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно з пунктом 2 статті 924 Цивільного кодексу України, перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про залізничний транспорт", залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Стаття 110 Статуту передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Згідно з статтею 113 Статуту, за незбереження прийнятого до перевезення вантажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача чи пошкодження виникли з не залежних від перевізника причин.

Згідно статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт", обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

У відповідності до статті 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Відповідно до п.п. 2, 9 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, комерційні акти складаються для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах. Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин. У комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженність, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставлення рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено. Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність.

Як встановлено вище, вагони, що слідували згідно залізничної накладної №38901163, прибули 17.04.2025 на станцію призначення "Ксенієве", на якій було здійснено зважування (брутування) вантажу та виявлено недостачу вантажу у вагонах №58521097 та №53238689.

22.04.2025 працівниками Регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Укрзалізниця" на станції призначення "Ксенієве" разом з представниками вантажоодержувача ТОВ "ІЗТ" було складено комерційний акт №406602/01 .

У вступній частині комерційного акту зазначено відомості про накладну (№38901163 від 11.04.2025), станцію відправлення (ст."Городенка-Завод"), станцію призначення (ст. "Ксенієве"), відправника (ТОВ "НТК") та одержувача (ТОВ "ІЗТ").

У розділі А комерційного акту відображено відомості про вагон, пломби, та відмітки у накладній, зокрема, у цьому розділі зазначено, що вагон у технічному стані був справним.

Розділом Б комерційного акту "Зазначено в перевізних документах" передбачено, що нетто залізничного вагону №58521097 із зерном кукурудзи насипом складало 69200 кг, а нетто залізничного вагону №53238689 із зерном кукурудзи насипом складало 68950 кг.

У розділі В комерційного акту "Насправді виявилось" встановлено, що нетто залізничного вагону №58521097 із зерном кукурудзи насипом складає 65200 кг., а нетто залізничного вагону №53238689 із зерном кукурудзи насипом складає 64900 кг.

Розділ Д комерційного акту "Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку" містить наступну інформацію: "На підставі листа вантажоодержувача №200-04 від 17.04.2025 проведено комісійне зважування у вагонах №58521097 та №53238689 на справних 100-тонних залізничних вагах, повірених 15.08.2024, які прибули по відправці, зазначеній на зворотній стороні цього акту, у складі комісії: ДС Зубко Є.І., агента комерційного Осьмініної О.В., представника вантажоодержувача ТОВ "ІЗТ" Кравчук В.І. Виявлено вагон №58521097, по документу зазначено вантаж зерно кукурудзи, вага брутто не зазначена, тара 23000/21400 кг, нетто 69200; вагон 53238689, по документу зазначено вантаж зерно кукурудзи, вага брутто не зазначена, тара 23000/21700 кг, нетто 68950 кг. Фактично вагон №58521097 вага брутто 86600 кг., тари 21400 кг, нетто 65200, що на 4000 кг менше ніж в документі. Вагон №53238689 фактично брутто 86550 кг., тара 21650 кг нетто 64900 кг, що на 4050 менше ніж в документі. З вагона №58521097 знято 7 ЗПП відправника, справні. З вагона №53238689 знято 7 ЗПП відправника, справні. При відкритті верхніх завантажувальних люків було виявлено у вагонах: завантаження рівномірне, не до повної місткості. Вантаж, якого не вистачає в вагонах, поміститися міг. Течі вантажу з вагонів не було".

Комерційний акт №406602/01 від 22.04.2025 підписано начальником станції "Ксенієве", заступником начальника станції "Ксенієве", агентом комерційним станції "Ксенієве" та представником вантажоотримувача ТОВ "ІЗТ".

Вищевказаний комерційний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту та Правилам складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №567/6855, а тому є належним та допустимим доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у залізничній накладній, фактичній масі вантажу.

Також, 24.04.2025 експертом Одеської регіональної торгово-промислової палати Стрельчонок С.А. було складено акт експертизи №УТЕ-137.

У пунктах 1-13 акту зазначено інформацію про дату та місце складання акту, що пред`явлено до експертизи, завдання експертизи, відомості про вантажоодержувача та вантажовідправника, надані документи тощо.

У акті експертизи було встановлено такі обставини: 18.04.2025 та 21.04.2025 на території ТОВ "ІЗТ" за адресою: Україна, Одеська обл, Овідіопольський район, с. Малодолинське, вул. Шмідта, 1, експерту пред`явлено два вагона №№ 58521097, 53238689 з зерном кукурудзи. Пред`явлені вагони були опломбовані, кожен з сімома непошкодженими ЗПП вантажовідправника, кількість і контрольні знаки яких відповідають даним пред`явленої накладної.

Зовнішнім оглядом експертом встановлено, що: у вагоні № 58521097 між кришкою та горловиною бункера лівого розвантажувального люка, з протилежного боку штурвалів, затиснуті насіння кукурудзи; у вагоні № 53238689 між кришкою та горловиною бункера правого розвантажувального люка, з протилежного боку штурвалів, затиснуті насіння кукурудзи.

При відкритті кришок завантажувальних люків експертом встановлено, що в пред`явлених вагонах, а саме: у вагоні №58521097 є воронкоподібне поглиблення насіння кукурудзи, спрямоване у бік лівого розвантажувального люка, з протилежного боку штурвалів, а у вагоні № 53238689 є воронкоподібне поглиблення насіння кукурудзи, спрямоване у бік правого розвантажувального люка, з протилежного боку штурвалів. Таким чином, в обох пред`явлених вагонах наявність на зовні видимій поверхні вантажу воронкоподібних поглиблень, розташованих на одній осі по вертикалі з розвантажувальними люками, свідчить про розсип вантажу через ці люки. Розсип вантажу з вагонів на момент проведення експертизи не виявлено.

Для визначення кількості кукурудзи, вагони були зважені на вагонних електромеханічних вагах зав. № 1, тип 5001ВВ-100Э/2С, дискретність 50 кг, дата держповірки - 15.08.2024. Зважування вагона проводилось в статиці, без розчеплення. Результати зважування занесені в специфікацію та відображені в таблиці №2 акту. У таблиці зазначено про відхилення маси вантажу в загальному розмірі 8050 кг (4000 кг у вагоні 58521097, 4050 кг у вагоні 53238689). Маса нетто зерна кукурудзи визначена розрахунковим шляхом, як різниця між фактичною масою брутто та фактичною масою тари вагонів. Маса нетто зерна кукурудзи вказана без урахування вологості. Найменування вантажу вказано згідно з даними накладної.

У висновках акту зазначено про виявлені відхилення маси вантажу в загальному розмірі 8050 кг (4000 кг у вагоні 58521097, 4050 кг у вагоні 53238689) у вигляді таблиці.

Заперечуючи проти доводів позивача відповідач зауважує, що втрата вантажу є наслідком комерційної несправності вагона, за що відповідальність несе той, хто завантажив продукцію у вагон, тобто в даному випадку саме позивач, як вантажовідправник, несе таку відповідальність.

Суд зауважує, що, як зазначено вище, під час проведення експертного дослідження експертом встановлено, що в пред`явлених вагонах, а саме: у вагоні №58521097 є воронкоподібне поглиблення насіння кукурудзи, спрямоване у бік лівого розвантажувального люка, з протилежного боку штурвалів, а у вагоні № 53238689 є воронкоподібне поглиблення насіння кукурудзи, спрямоване у бік правого розвантажувального люка, з протилежного боку штурвалів. Таким чином, в пред`явлених вагонах наявність на зовні видимій поверхні вантажу воронкоподібних поглиблень, розташованих на одній осі по вертикалі з розвантажувальними люками, свідчить про розсип вантажу через ці люки.

В свою чергу, обставини справи свідчать про безспірний факт прийняття відповідачем вагонів до рухомого складу без жодних заперечень і здійснення перевезення. Вантаж у спірних вагонах був прийнятий до перевезення відповідачем.

За приписами п. 2.1 Правил комерційного огляду поїздів та вагонів, усі вагони, які прибувають і відправляються із станції, де розташований пункт комерційного огляду (ПКО), оглядаються з метою виявлення та усунення несправностей, що загрожують збереженню вантажів.

Відповідно до параграфу 1 Технічних умов розміщення та закріплення вантажів на відкритому рухомому складі, правильність розміщення та закріплення вантажів перевіряє залізниця.

Згідно зі статетю 31 Статуту, залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери. У випадках, коли під завантаження подано несправний за своїм технічним станом вагон або контейнер, відправник повинен відмовитися від їх використання.

Якщо він цього не зробив, відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, що сталася внаслідок технічної несправності рухомого складу, покладається на відправника. Винятки з цього правила можуть мати місце тоді, коли з матеріалів справи вбачається, що технічна несправність мала прихований характер або виникла у процесі перевезення вантажу. Прихованими є такі технічні несправності, які не могли бути виявлені відправником під час звичайного огляду вагону або контейнера.

У такому разі відповідальність за незбереження вантажу покладається на залізницю.

Матеріали справи не містять доказів наявності несправностей вагонів №58521097 та № 53238689 в технічному відношенні, які б призвели до втрати вантажу на шляху їх слідування.

Комерційний акт №406602/01 від 22.04.2025 не містить посилань на можливу втрату вантажу внаслідок наявності зазорів та нещільного прилягання люків.

Крім того, в комерційному акті зазначено, що течі вантажу з вагонів не було, а в акті експертизи - що на момент проведення експертизи розсипу вантажу з вагонів не виявлено.

Пунктом 40 Правил приймання вантажів до перевезення встановлено, що вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються перевізником до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України, залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Згідно з частиною 3 статті 917 Цивільного кодексу України, перевізник має право відмовитися від прийняття вантажу, що поданий у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, а також у разі відсутності або неналежного маркування. Оскільки вантажі у вагони закритого типу приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, відповідач мав можливість належним чином здійснити огляд вагонів та встановити, що вказані вагони є непридатними для перевезення вантажу того виду, що були у нього завантажені відправником, та відмовитись від приймання вантажу до перевезення.

Водночас, як зазначалось вище, спірний вантаж був прийнятий залізницею до перевезення без зауважень, прибуття вантажу з недостачею відбулось у технічному відношенні справних вагонах.

Встановлені актом експертизи обставини, а саме наявні воронкоподібні поглиблення, розташовані на одній осі по вертикалі з розвантажувальними люками, свідчать про втрату частини вантажу саме під час перевезення.

Відтак, з огляду на те, що перевезення вантажу відбувалось у технічно справних вагонах, придатних для цієї господарської мети (перевезення кукурудзи), то саме відповідач повинен нести відповідальність за втрату вантажу позивача у спірних вагонах.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж в пункт призначення і видати його уповноваженій на отримання вантажу особі.

Статтею 920 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов`язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Вимогами статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

За приписами п. 110 Статуту, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до п. 114 Статуту, залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було зниженого його вартість.

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).

Що стосується тверджень відповідача відносно того, що він не несе відповідальність за нестачу вантажу, оскільки остання була виявлена після подачі 17.04.2025 вагонів №58521097 та №53238689 під вивантаження на під`їзну колію вантажоодержувача - ТОВ "ІЗТ", на якій відповідач передав, а вантажоодержувач прийняв зазначені вагони, що підтверджується пам`яткою про подавання вагонів №57, яка була підписана представником вантажоодержувача без будь-яких зауважень в момент приймально-передавальних операцій з вагоном.

Так, в судовому засіданні представник позивача зауважив, що нестача вантажу була виявлена одразу після подачі вагонів під вивантаження, про що було повідомлено відповідача та направлено останньому відповідну претензію.

В матеріалах справи відсутня претензія, проте з наявного в матеріалах листа Служби роботи станцій Регіональної філії "Одеська залізниця" від 24.04.2025 №Д-04/22н (а.с.33) слідує, що останній надано на запит позивача від 17.04.2025. В листі йдеться про те, що 18.04.2025 за участі начальника станції "Ксенієве" Зубко Є.І. на терміналі вантажоодержувача проведено зважування вагонів №58521097 та №53238689 за відправкою №38901163 "Городенка-Завод" - "Ксенієве" з вантажем зерно кукурудзи, що прибули на адресу ТОВ "ІЗТ" для Viterra B.V., та виявлена недостача вантажу у вагонах. Після тарування вагонів недостача склала 4000 кг та 4050 кг відповідно. 22.04.2025 складено комерційний акт.

В комерційному акті йдеться про те, що комісійне зважування проведено саме на підставі листа вантажоодержувача №200-04 від 17.04.2025, у вагонах №58521097 та №53238689 на справних 100-тонних залізничних вагах, повірених 15.08.2024, які прибули по відправці, зазначеній на зворотній стороні цього акту, у складі комісії: ДС Зубко Є.І., агента комерційного Осьмініної О.В., представника вантажоодержувача ТОВ "ІЗТ" Кравчук В.І. З вагона №58521097 знято 7 справних ЗПП відправника, з вагона №53238689 знято 7 справних ЗПП відправника. Вантаж, якого не вистачає, в вагонах поміститися міг. Течі вантажу з вагонів не було".

Отже, доводи відповідача відносно того, що відповідальність перевізника за збереження вантажу припиняється з моменту його видачі одержувачу в пункті призначення, не приймаються судом, оскільки в даному випадку йдеться про припинення відповідальності за збереження вантажу після видачі одержувачу, а не про звільнення від відповідальності за втрату вантажу під час його перевезення.

Оскільки спірний вантаж був прийнятий залізницею до перевезення без зауважень, а прибуття вантажу з недостачею відбулось у технічному відношенні справних вагонах, що встановлене комерційним актом; вагони було опломбовано справними ЗПП відправника, то встановлені обставини свідчать про втрату частини вантажу саме під час перевезення.

При цьому, матеріали справи не містять доказів впливу на вантаж та вагони з боку позивача чи інших сторонніх осіб з часу подавання вагонів та до моменту проведення експертизи, а відтак, доводи відповідача щодо причини нестачі внаслідок вини позивача або вантажоодуржувача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Щодо посилання відповідача на відсутність будь-яких зауважень вантажоодержувача на пам`ятці про подавання вагонів №57, яка була підписана представником вантажоодержувача в момент приймально-передавальних операцій з вагоном, то суд зауважує, що вказана пам`ятка свідчить лише про те, що залізниця передала, а вантажоодержувач прийняв відповідні вагони.

Відносно тверджень відповідача про те, що акт експертизи Одеської регіонального торгово-промислової палати не є належним доказом, суд зауважує, що згідно з ст.11 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", ТПП мають право проводити на замовлення українських та іноземних підприємців експертизу, контроль якості, кількості, комплектності товарів (у тому числі експортних та імпортних) і визначати їх вартість.

Методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обов`язковими для застосування на всій території України.

Суд зазначає, що висновок експерта, складений в межах наданих Одеській регіональній торгово-промисловій палаті повноважень, та у відповідності до вимог Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", є єдиним в матеріалах справи висновком експерта, якому відвід з боку відповідача чи інших сторін по справі не заявлений, прийнятий та врахований судом у своєму рішенні як належний та допустимий доказ, пов`язаний з розглядом даної справи, а тому доводи відповідача відхиляються судом як необґрунтовані.

Щодо розміру заявленої позивачем до стягнення вартості недостачі вантажу.

Так позивачем заявлено до стягнення з відповідача 94185,00 грн. вартості недостачі вантажу.

Однак, суд не погоджується з наведеною сумою та зауважує наступне.

З наявного в матеріалах справи розрахунку позивача від 11.08.2025, підписаного директором ТОВ "НТК", та скріпленого печаткою вказаної юридичної особи, вбачається, що вартість 1 тонни втраченої кукурудзи, яка була завантажена у вагони №№59505412, 58521097, 53238689 та оформлена залізничною накладною №38901163 від 11.04.2025, складає 11700,00 грн. з урахуванням ПДВ.

У пункті 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (далі - Правила видачі вантажів), встановлено норми природної втрати та граничного розходження у визначенні маси.

Зокрема, при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2% маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руда марганцева і хромова; кварцити у подрібненому стані (фракції 0- 6 мм); мідний купорос; хімічна сировина навалом; солі; фрукти свіжі; овочі свіжі; шкіра оброблена і мокросолона; тютюн; м`ясо свіже; 1,5% маси, зазначеної в перевізних документах: вугілля деревне; будівельні матеріали; кварцити в кусках; жири; риба солона; мінеральні добрива; 1% маси, зазначеної в перевізних документах: мінеральне паливо; кокс; руда залізна; вовна немита; мило; м`ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м`ясні всякі; 0,5% маси всіх інших вантажів.

Норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються: від маси брутто - для вантажів, які перевозяться в тарі й упаковці; від маси нетто - для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки.

Судом встановлено, що в пункті 20 залізничної накладної №38901163 від 11.04.2025 зазначено, що зерно кукурудзи, яке перевозилось на підставі цього документу, було завантажене насипом.

За таких обставин, з урахуванням пункту 27 Правил видачі вантажів, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 0,5 % маси, зазначеної в перевізних документах, що відноситься, зокрема, до перевезення інших вантажів.

Слід зазначити, що положеннями статей 115, 130, 133 Статуту не передбачено обов`язку надання доказів сплати вартості вантажу, а документом, який у встановленому законом порядку свідчить про вартість втраченого вантажу, у даному випадку є довідка відправника (розрахунок) про вартість 1 тонни вантажу.

З урахуванням наведеного, судом здійснено належний розрахунок суми збитків, завданих позивачу внаслідок нестачі вантажу, з урахуванням наведених вище положень чинного законодавства.

1) 138150 кг (загальна маса: 69200 + 68950) х 0,5% = 690,75 кг (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто).

2) 8050 кг (нестача фактично) - 690,75 кг (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) = 7359,25 кг.

3) 7359,25 кг х 11700,00 грн. = 86103,23 грн.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що у спірному випадку, який стосується заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача збитків у зв`язку із незбереженням вантажу при перевезенні, позивачем належними і допустимими доказами доведено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення для застосування до відповідача такої міри відповідальності, як стягнення збитків (вартості недостачі вантажу).

Відповідач не надав суду належних і допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували заперечення проти задоволення позовних вимог.

Оскільки відповідач на момент прийняття рішення не надав документів, які свідчать про погашення заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача відповідних коштів, у зв`язку з чим даний позов підлягає частковому задоволенню.

Так, з відповідача підлягає стягненню 86103,23 грн. вартості недостачі вантажу (з урахуванням положень Правил видачі вантажів із застосуванням норми природної втрати 0,5%).

У задоволенні решти вимог в сумі 8081,77 грн. слід відмовити за необґрунтованістю.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За приписами ст.16 цього Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст.76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, господарський суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

У зв`язку із частковим задоволенням позову витрати по сплаті судового збору за розгляд позову, відповідно до вимог ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Щодо розподілу витрат, понесених позивачем на проведення експертизи.

Статтею 127 ГПК України врегульовано питання витрат, пов`язаних із залученням (викликом) свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів, проведенням експертиз.

Так, ч. ч. 4, 5 цієї статті передбачено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.11.2023 у справі №712/4126/22 виснувала, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

За заявою учасника справи про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, такий висновок судом до розгляду не приймається, якщо суд визнає наявність таких підстав.

Частина 1 ст. 1 Закону України "Про судову експертизу" визначає, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб (ч. ст. 71 цього Закону).

Пункт 1.8 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5, передбачає, що підставою для проведення експертизи відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), або договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовим зверненням особи у випадках, передбачених законом, в якому обов`язково зазначаються її реквізити, номер справи або кримінального провадження або посилання на статтю закону, якою передбачено надання висновку експерта, перелік питань, що підлягають вирішенню, а також об`єкти, що підлягають дослідженню.

Положеннями ч.3 ст.98 ГПК України передбачено, що висновок експерта може бути підготовлений або на замовлення учасника справи, або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Суд призначає експертизу у справі лише за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності (ч. 1 ст. 98 ГПК України).

Витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, як і витрати із судового збору, процесуальне законодавство визначає як судові витрати (ст. 123 ГПК України).

Чинне процесуальне законодавство не встановлює обмежень на відшкодування судового збору чи витрат на професійну правничу допомогу, здійснених до відкриття провадження у справі, як таких, що безпосередньо пов`язані з розглядом справи.

В даному випадку судом було прийнято акт експертизи №УТЕ-137 від 24.04.2025, складений Одеською регіональною торгово-промисловою палатою, як належний та допустимий доказ.

Інших висновків експертів матеріали справи не містять, відповідач не був позбавлений процесуального права надати власний висновок експерта, однак таким правом не скористався. Матеріали справи не містять заяви про відвід експерта, який підготував висновок на замовлення позивача.

Крім того, судом враховано висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.11.2023 у справі № 712/4126/22, відповідно до якої вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду з позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи.

Отже, відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі.

Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема, якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ.

Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (особливо, якщо суд врахував відповідний висновок експерта як доказ), не узгоджується із засадами розумності, добросовісності, справедливості та правової визначеності, а також не забезпечує конструкцію передбачуваності застосування процесуальних норм, отже, не є такою, що відповідає принципу верховенства права.

В матеріалах справи наявний рахунок №УТЕ-000137 від 18.04.2025 на оплату експертизи в сумі 12895,20 грн.

Доказів оплати до суду не подано.

Разом з тим суд враховує, що експертиза проводиться лише за умови її попередньої оплати, а тому складання акту експертизи свідчить про оплату експертизи позивачем.

Таким чином, суд вважає, що витрати, здійснені позивачем за проведення експертизи, є обґрунтованими, безпосередньо пов`язані з розглядом справи і підлягають відшкодуванню, а тому наявні підстави для покладення на відповідача також витрат, понесених позивачем на проведення експертизи.

Враховуючи викладене, а також те, що судом у справі ухвалено рішення про часткове задоволення позову, виходячи з приписів ст.129 ГПК України, суд дійшов висновку, що витрати, пов`язані з проведенням експертизи, підлягають розподілу між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (, 65012, Україна, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, буд.19) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Надійна транспортна компанія" (, 65062, м. Одеса, вул. Тіниста, буд. 2-А, прим. 101) - 86103 (вісімдесят шість тисяч сто три) грн. 23 коп. вартості недостачі вантажу, 2214 (дві тисячі двісті чотирнадцять) грн. 56 коп. судового збору, 11788 (одинадцять тисяч сімсот вісімдесят вісім) грн. 79 коп. витрат на проведення експертизи.

3. У задоволенні позову в частині стягнення 8081,77 грн. вартості недостачі вантажу відмовити.

4. Решту судових витрат покласти на позивача.

5. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Суддя М.Б. Сулімовська

Згідно з ч. ч.1, 2 ст.241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення у порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.

У зв`язку із перебуванням головуючого у справі судді у відпустці за сімейними обставинами, повне рішення складено і підписано 02 квітня 2026 р.