ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17 березня 2026 року Справа № 903/1216/25

за позовом заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної ради

до відповідача: Цуманської селищної ради

третя особа: Комунальне підприємство "Санаторій матері і дитини "ПРОЛІСОК"

про витребування земельної ділянки з незаконного володіння

Суддя Шум М.С.

Секретар судового засідання Сосновська Ю.П.

Представники сторін:

від прокуратури: Рішко А.В., прокурор

від позивача: н/з

від відповідача: н/з

від третьої особи: н/з

встановив: заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної державної (військової) адміністрації звернувся з позовом до Цуманської селищної ради та просить суд:

- витребувати з незаконного володіння з Цуманської селищної ради (код ЄДРПОУ 4333885) у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст Волинської області в особі Волинської обласної ради () земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0891, площею 0,1 га;

- витребувати з незаконного володіння з Цуманської селищної ради (код ЄДРПОУ 4333885) у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст Волинської області в особі Волинської обласної ради () земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0537, площею 0,2589 га;

- витребувати з незаконного володіння з Цуманської селищної ради (код ЄДРПОУ 4333885) у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст Волинської області в особі Волинської обласної ради () водолікувальний корпус А-2 по вул. Грушевського, 101 у с. Гремяче, Луцького району, Волинської області, площею 1042,4 кв.м. (реєстраційний номер нерухомого майна 18);

- витребувати з незаконного володіння з Цуманської селищної ради (код ЄДРПОУ 4333885) у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст Волинської області в особі Волинської обласної ради () громадський будинок (термальний басейн) А-1 по вул. Грушевського, 101 а у селі Грем`яче, Луцького району Волинської області;

- стягнути з Цуманської селищної ради судовий збір у справі.

Ухвалою суду від 12.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 12 лютого 2026 року на 12:30 год.

22.01.2026 на адресу суду від Цуманської селищної ради надійшов відзив на позовну заяву в якій просить суд залишити позовну заяву без розгляду.

26.01.2026 на адресу суду від заступника керівника Волинської обласної прокуратури надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

26.01.2026 на адресу суду від Комунального підприємства "Санаторій матері і дитини "ПРОЛІСОК" надійшли пояснення у справі.

27.01.2026 на адресу суду від Волинської обласної ради надійшли пояснення у справі в яких просить суд позовні вимоги прокуратури задоволити повністю.

Суд протокольною ухвалою від 12.02.2026 закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 17.03.2026 о 11 год 20 хв.

17.03.2026 на адресу суду від представника Цуманської селищної ради клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату та час у звязку з перебуванням уповноважеого представника відповідача у відпустці.

Представник прокуратури в судовому засіданні 17.03.2026 щодо відкладення розгляду справи надав суду заперечення, просив позовні вимоги задоволити повністю.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що повноваження щодо відкладення судового розгляду на підставі поданого учасниками судового процесу клопотання є дискреційними.

Судова дискреція щодо оцінки обставин, які не дають можливості особі прийняти участь у судовому засіданні, на предмет їх поважності чи неповажності для цілей відкладення судового розгляду не має абсолютних меж. Суд має враховувати конкретну ситуацію та обґрунтування особи, яка просить суд відкласти судовий розгляд, відповідне обґрунтування не має бути абстрактним, а обставини, наведені у ньому, повинні бути підтверджені належною доказовою базою. Тобто реалізація відповідної дискреції суду щодо кваліфікації наведених учасником судового процесу у клопотанні про відкладення судового розгляду обставин має здійснюватися індивідуально з урахуванням принципу верховенства права. Це зумовлено тим, що сама концепція верховенства права передбачає суд як найдієвіший інструмент її застосування, адже тільки суд може вийти за межі формального права та визначити доцільне та належне регулювання в кожній конкретній ситуації. При цьому для цілей дотримання принципу верховенства права суд повинен обирати такий варіант вирішення клопотання про відкладення судового засідання, який є максимально доцільним та справедливим у відповідній ситуації, а обраний ним процесуальний наслідок розгляду відповідного клопотання, як результат реалізації наданих йому дискреційних повноважень, завжди вимагає мотивації зробленого вибору.

За приписами статті 129 Конституції України, статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши заяву відповідача про відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи, визначених у частині другій статті 202 Господарського процесуального кодексу України. При цьому, суд враховує те, що усі учасники справи, зокрема і позивач, були належним чином повідомлені судом про дату, час і місце судового засідання з розгляду цієї справи; участь представника відповідача у судовому засіданні не є обов`язковою згідно із законом, не визнавалася вона такою й судом ухвалами суду в межах даної справи; вимоги та доводи представника відповідача вже викладені у відзиві на позов .

Враховуючи вищевикладене, розумні строки розгляду справи, суд протокольною ухвалою від 17.03.2026 у задоволенні заяви представника відповідача про відкладення розгляду справи відмовив.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи вищевикладене, норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів, не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив.

Згідно ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ст. 53 ГПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» з метою представництва інтересів держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою) у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Аналіз положень ст. 53 ГПК України, у взаємозв`язку зі змістом ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження;- у разі відсутності такого органу.

Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 та від 08.11.2023 у справі № 607/15052/16-ц, прокурор, реалізуючи представницькі повноваження, виконує субсидіарну роль та замінює в судовому провадженні компетентний орган, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту інтересів держави або робить це неналежно.

Бездіяльність компетентного органу означає, що такий суб`єкт знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Волинською обласною прокуратурою листом від 26.11.2025 проінформовано Волинську обласну раду про наявність порушень прав та інтересів територіальної громади сіл, селищ, міст Волинської області на володіння та розпорядження земельними ділянками з кадастровими номерами :01:001:0537 та :04:000:0891, а також на володіння та розпорядження нерухомим майном (водолікувальний корпус площею 1042,4 кв.м та термальний басейн площею 946 кв.м), яке розташоване на даних земельних ділянках.

У даному листі також зазначено про необхідність вжиття заходів до витребування з незаконного володіння Цуманської селищної ради відповідного нерухомого майна, в тому числі у судовому порядку.

Волинська обласна рада листом від 12.12.2025 підтвердила наявність порушень прав та інтересів територіальної громади області та повідомила, що не зверталась до суду з позовом про витребування з незаконного володіння Цуманської селищної ради земельних ділянок з кадастровими номерами :01:001:0537 та :04:000:0891, а також нерухомого майна (водолікувальний корпус площею 1042,4 кв.м та термальний басейн площею 946 кв.м) та самостійно звернутись не може.

Прокурором попередньо повідомлено уповноважений орган про порушення інтересів територіальної громади області на володіння та розпорядження відповідним нерухомим майном, водночас Волинською обласною радою самостійно не вжито заходів до захисту порушених майнових прав та інтересів територіальної громади, що надає прокурору права представляти інтереси держави в суді, шляхом подачі даного позову.

Волинською обласною прокуратурою листом від 16.12.2025 повідомлено Волинську обласну раду про намір звернення прокурора з позовом до Господарського суду Волинської області про витребування з незаконного володіння Цуманської селищної ради земельних ділянок з кадастровими номерами :01:001:0537 та :04:000:0891, а також нерухомого майна (водолікувальний корпус площею 1042,4 кв.м та термальний басейн площею 946 кв.м).

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

У постанові від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17 Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду вказала на те, що захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови ВП ВС від 05.06.18, справа № 338/180/17, від 30.01.19, справа № 569/17272/15-ц, від 16.06.20, справа № 145/2047/16-ц, від 15.09.20, справа № 469/1044/17).

Крім того, відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.05.2020 по справі № 910/7164/19, для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка на її думку порушує її права й охоронювані законом інтереси.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частинах першій та четвертій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права і обов`язки виникають як із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, так і з інших дій, які за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Частиною першою статті 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

За приписами частини першої статті 92 Земельного кодексу України в редакції, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без установлення строку.

Відповідно до Статуту, затвердженого розпорядженням голови Волинської обласної ради від 08.08.2023 № 388, КП «Санаторій матері і дитини «ПРОЛІСОК» є об`єктом спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Волинської області.

Майно підприємства є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст області. Власником майна є територіальна громада сіл, селищ, міст області в особі Волинської обласної ради.

Відповідно до п. 3.6 та п. 4.1 Статуту станом на 2013 рік підприємство має право за згодою власника майна (засновника - Волинської обласної ради) продавати або передавати безкоштовно активи, або відчужувати їх іншим способом.

Згідно Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 9031035 від 23.09.2009 КП «Санаторій матері і дитини «ПРОЛІСОК» у постійне користування передано земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0851 площею 8,2888 га.

З матеріалів справи судом встановлено, що на земельній ділянці з кадастровим номером :04:000:0851 площею 8,2888 га знаходилось нерухоме майно - будівлі та споруди, які належали та належать територіальній громаді сіл, селищ, міст Волинської області в особі Волинській обласній раді згідно свідоцтв на право власності від 30.09.2008 та від 07.10.2008, виданих виконавчим комітетом Гремя`ченської сільської ради Волинської області, та яке перебуває у користуванні КП «Санаторій матері і дитини «ПРОЛІСОК» (клуб-їдальня; спальний корпус № 1; спальний корпус № 2; спальний корпус № 3; адміністративний будинок; лікувальний корпус № 1; лікувальний корпус № 2; ізолятор - усього вісім об`єктів нерухомого майна).

КП «Санаторій матері і дитини «ПРОЛІСОК», здійснено поділ земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0851 площею 8,2888 га, внаслідок чого утворились дві земельні ділянки з кадастровими номерами: :04:000:0890 площею 8,1888 га (реєстрація в ДЗК 08.02.2013) та :04:000:0891 площею 0,1 га (реєстрація в ДЗК 08.02.2013).

У відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 № 5245-VI та рішення Гремя`ченської сільської ради від 29.01.2013 «Про припинення права користування земельною ділянкою КП «Санаторій матері і дитини «ПРОЛІСОК» зареєстроване право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0891 площею 0,1 га.

21.08.2013 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0890 площею 8,1888 га зареєстровано за КП «Санаторій матері і дитини «ПРОЛІСОК» .

КП «Санаторій матері і дитини «ПРОЛІСОК» здійснено поділ земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0890 площею 8,1888 га, внаслідок чого утворились дві земельні ділянки з кадастровими номерами :01:001:0538 площею 7,9299 га (реєстрація в ДЗК 30.07.2015) та :01:001:0537 площею 0,2589 га (реєстрація в ДЗК 30.07.2015).

Право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:001:0537 площею 0,2589 га та :01:001:0538 площею 7,9299 га зареєстровано за Гремя`ченською сільською радою 14.08.2015 у відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 № 5245-VI та рішення Гремя`ченської сільської ради від 04.08.2015 «Про припинення права користування земельною ділянкою КП «Санаторій матері і дитини «ПРОЛІСОК».

Додатково судом з матеріалів справи встановлено, що на виконання рішення про надання гранту, прийнятого Спільним Моніторинговим Комітетом програми транскордонного Співробітництва Польща Білорусь Україна 2007-2013 від 13-14 листопада 2012 року, між Міністерством Регіонального Розвитку Польщі (за умовами контракту - Спільний Орган Управління) та Волинською обласною радою (за умовами контракту - «Бенефіціар») укладено Грантовий контракт - зовнішня діяльність Європейського Союзу № IPBU.01.02.00-78-484/11-00 про надання гранту для впровадження Проекту: «Розвиток співробітництва в галузі санаторно-курортного туризму на польсько- українському прикордонні» (створення водолікувального комплексу в селі Грем`яче (2-поверхового об`єкту на території КП «Санаторій матері і дитини «ПРОЛІСОК») і проведення облаштування медично-лікувальним устаткуванням.

Згідно з п. 1.3 Грантового контракту Бенефіціар отримує грант на умовах, встановлених даним договором, який складається з положень спеціальних умов та Додатків.

Відповідно до п. 1.4 Грантового контракту Бенефіціар приймає грант і зобов`язується впровадити проект під свою відповідальність.

Статтею 3 Грантового контракту визначено фінансування Проекту, зокрема Міністерство Регіонального Розвитку Польщі зобов`язується надати фінансування в розмірі 1843069 Євро, а Волинська обласна рада та її партнери зобов`язуються забезпечити співфінасування у розмірі не менше 10% від загальних витрат по Проекту, які складають 2047845 Євро.

Статтею 4 Грантового контракту передбачено, що Міністерство Регіонального Розвитку Польщі здійснює перерахунок коштів на рахунки Волинської обласної ради, яка у свою чергу негайно перераховує відповідні кошти на рахунки інших партнерів.

Сторонами Проекту № IPBU.01.02.00-78-484/11-00 «Розвиток співробітництва в галузі санаторно-курортного туризму на польсько-українському прикордонні», визначено Волинську обласну раду - «Бенефіціар» (головний партнер), Гміна Біща (партнер 1), Грем`яченська сільська рада (партнер 2) та Громадська Організація «Волинське товариство вчених і інноваторів» (партнер 3).

На Партнера 2 - Грем`яченську сільську раду за договором було покладено обов`язок організації і здійснення закупівель із будівництва водолікувального корпусу та термального басейну за рахунок коштів перерахованих Волинською обласною радою.

Пунктом 7.1 Додатку ІІ до Грантового контракту «Загальні положення, що стосуються грантових договорів, які фінансуються з коштів Європейського Союзу в межах зовнішньої діяльності» встановлено, що право власності, право інтелектуальної і промислової власності на результати проекту, звіти і інші документи, що з ним пов`язані, належать Бенефіціару.

Пунктом 10 Додатку ІІ до Грантового контракту «Загальні положення, що стосуються грантових договорів, які фінансуються з коштів Європейського Союзу в межах зовнішньої діяльності» визначено, що договір і платежі, що з ним пов`язані ні в якому разі не можуть бути передані на користь третьої сторони без попереднього письмового дозволу Контрактуючого органу (грантодавець).

Відповідно до додатків до Угоди про спільну діяльність (Партнерська угода) від 01.10.2013, яка укладена між Волинською обласною радою (головний партнер), Гміна Біща (партнер 1), Грем`яченською сільською радою (партнер 2) та Громадською Організацією «Волинське товариство вчених та інноваторів» (партнер 3), співфінасування Грантового контракту здійснюється за рахунок коштів Волинської обласної ради (головний партнер) та Гміна Біща (партнер 1).

На виконання умов Грантового контракту на земельній ділянці за кадастровим номером :04:000:0891 площею 0,1 га, яка утворилася у результаті поділу земельної ділянки :04:000:0851 площею 8,2888 га, був побудований водолікувальний корпус площею 1042,4 кв.м, право власності на який 03.07.2015 зареєстроване за Грем`яченською сільською радою.

На виконання умов Грантового контракту на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0537 площею 0,2589 га був побудований термальний басейн площею 946 кв.м, право власності на який 24.05.2016 зареєстровано за Грем`яченською сільською радою.

Згідно з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:001:0537 та :04:000:0891, а також право власності на нерухоме майно (водолікувальний корпус площею 1042,4 кв.м та термальний басейн площею 946 кв.м), яке розташоване на зазначених земельних ділянках, відповідно до рішення Цуманської селищної ради «Про початок реорганізації сільських рад» від 14.12.2020 № 2/7 зареєстровано за Цуманською селищною радою, як правонаступника прав та обов`язків ліквідованої у 2021 році Грем`яченської сільської ради .

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (у діючій редакції та у редакції станом на 01.01.2013) територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, тощо.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом (ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (у діючій редакції та у редакції станом на 01.01.2013).

Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках публічно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Майнові операції, які здійснюються органами місцевого самоврядування з об`єктами права комунальної власності, не повинні ослаблювати економічних основ місцевого самоврядування, скорочувати обсяги доходів місцевих бюджетів, зменшувати обсяг та погіршувати умови надання послуг населенню.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Згідно Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 9031035 від 23.09.2009 КП «Санаторій матері і дитини «ПРОЛІСОК» у постійне користування передано земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0851 площею 8,2888 га.

Земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:0851 площею 8,2888 га. передана у постійне користування КП «Санаторій матері і дитини «ПРОЛІСОК» на підставі розпорядження Ківерцівської районної державної адміністрації від 07.08.2009 № 282 у відповідності до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Земельного кодексу України в редакції від 14.10.2008 (оскільки земельна ділянка розташовувалась за межами населених пунктів, то розпоряджалась нею держава в особі Ківерцівської райдержадміністрації).

На вказаній земельній ділянці знаходилось нерухоме майно - будівлі та споруди, які належали та належать територіальній громаді сіл, селищ, міст Волинської області в особі Волинській обласній раді згідно свідоцтв на право власності від 30.09.2008 та від 07.10.2008, виданих виконавчим комітетом Гремя`ченської сільської ради Волинської області, та яке перебуває у користуванні КП «Санаторій матері і дитини «ПРОЛІСОК» (клуб-їдальня; спальний корпус № 1; спальний корпус № 2; спальний корпус № 3; адміністративний будинок; лікувальний корпус № 1; лікувальний корпус № 2; ізолятор - усього вісім об`єктів нерухомого майна).

Відповідно до п. 3 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 № 5245-VI з дня набрання чинності цим Законом (01.01.2013) землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу.

Тобто, земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:0851 площею 8,2888 га, яка з 2009 року перебувала у постійному користуванні КП «Санаторій матері і дитини «ПРОЛІСОК», перейшла до комунальної власності територіальної громади сіл, селищ, міст Волинської області в особі Волинської обласної ради, оскільки на даній земельній ділянці станом на 01.01.2013 були розташовані об`єкти нерухомого майна, що належали до комунальної власності територіальної громади сіл, селищ, міст Волинської області в особі Волинської обласної ради.

З досліджених документів у справі судом встановлено, що з 01.01.2013 власником земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0851 площею 8,2888 га стала Волинська обласна рада.

Відповідно до ч. 2 ст. 79-1 ЗК України (в редакції станом на 01.01.2013) формування земельної ділянки здійснюється шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок (ч. 6 ст. 79-1 ЗК України в редакції станом на 01.01.2013).

Згідно ст. 56 Закону України «Про землеустрій» (в редакції станом на 01.01.2013) технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, серед іншого, включає згоду власника земельної ділянки.

З пояснень Волинської обласної ради, як власника земельних ділянок з кадастровими номерами :04:000:0851 площею 8,2888 га та :04:000:0890 площею 8,1888 га, встановлено, що жодних погоджень та дозволів на поділ земельних ділянок не надавались, рішення про поділ чи надання згоди на поділ земельних ділянок не приймались.

У відповідності до ст. 92 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння й користування земельною ділянкою, яка перебуває в державній або комунальній власності, без установлення строку.

У відповідності до ч 2 ст. 92 Земельного кодексу України, права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають зокрема, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності.

У відповідності до ст. 141 Земельного кодексу України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій, крім перетворення державних підприємств у випадках, визначених статтею 120-1 цього Кодексу;

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини;

ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії;

з) припинення права користування надрами у разі закінчення встановленого спеціальним дозволом на користування надрами строку користування надрами (у разі передачі земельної ділянки державної, комунальної власності користувачу надр для здійснення діяльності з користування надрами);

и) невиконання акціонерним товариством, товариством з обмеженою відповідальністю, 100 відсотків акцій (часток) у статутному капіталі якого належать державі, яке утворилося шляхом перетворення державного підприємства, вимог, визначених статтею 120-1 цього Кодексу.

При цьому, у розумінні положень цієї статті припинення права користування земельною ділянкою не передбачає автоматичного переходу цього права до іншого суб`єкта господарювання.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 142 ЗК України (в редакції станом на 29.01.2013 та 04.08.2015) було передбачено, що припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Разом з тим, суд встановив, що у матеріалах справи відсутні докази, що Волинською обласною радою приймалися рішення про припинення права користування КП «Санаторій матері і дитини «ПРОЛІСОК» земельними ділянками з кадастровими номерами :04:000:0891 площею 0,1 га та :01:001:0537 площею 0,2589 га.

Тобто, рішення про припинення права користування земельними ділянками з кадастровими номерами :04:000:0891 та :01:001:0537 КП «Санаторій матері і дитини «ПРОЛІСОК» мала б приймати Волинська обласна рада, як власник земельних ділянок.

Крім того, Волинською обласною радою рішення про припинення права користування КП «Санаторій матері і дитини «ПРОЛІСОК» земельними ділянками з кадастровими номерами :04:000:0891 площею 0,1 га та :01:001:0537 площею 0,2589 га не приймались.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України).

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ст. 328 ЦК України).

Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Стаття 400 ЦК України вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

За вимогами статті 181 ЦК України до нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Ураховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, як правило, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц).

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 02.07.2025 у справі № 902/122/24 (п.п. 102-103), якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи (стягнення з неї) нерухомого майна.

Судом встановлено, що Волинська обласна рада не приймала рішень про передачу у комунальну власність Грем`яченської сільської ради земельних ділянок з кадастровими номерами :04:000:0891 площею 0,1 га та :01:001:0537 площею 0,2589 га, а також не погоджувала вилучення із власності територіальних громад сіл, селищ, міст Волинської області згаданих земельних ділянок; а Грем`яченська сільська рада відповідно до п. 3 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 № 5245-VI не стала власником земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0851 площею 8,2888 га, яка з 2009 року перебувала у постійному користуванні КП «Санаторій матері і дитини «ПРОЛІСОК», у зв`язку із чим у подальшому не вправі була погоджувати поділ даної ділянки та припиняти право постійного користування КП «Санаторій матері і дитини «ПРОЛІСОК» на земельні ділянки з кадастровими номерами :04:000:0891 площею 0,1 га та :01:001:0537 площею 0,2589 га.

Крім того, Грем`яченська сільська рада, не будучи власником земельних ділянок з кадастровими номерами :04:000:0891 площею 0,1 га та :01:001:0537 площею 0,2589 га, протиправно передала їх до комунальної власності Цуманської територіальної громади в особі Цуманської селищної ради на підставі передавального акту від 01.02.2021 та рішення Цуманської селищної ради «Про початок реорганізації сільських рад» від 14.12.2020 № 2/7.

Задоволення віндикаційного позову щодо такого майна, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння, є підставою для внесення до Реєстру запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за кінцевим набувачем, який є відповідачем.

Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а також можливість їх захистити іншим способом, встановленим договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17).

ЦК України передбачені засади захисту права власності, зокрема право на витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України) та від добросовісного набувача (стаття 388 ЦК України).

Суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постановах від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15, провадження № 14-190 цс 20, від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19, провадження № 14-65 цс 22, від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18, провадження № 14-96 цс 21 у яких зазначено, що право на витребування майна із чужого незаконного володіння може мати як власник, так і законний користувач майна.

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави про витребування земельної ділянки на користь держави в особі Волинської обласної військової (державної) адміністрації з незаконного володіння Цуманської селищної ради є правомірною, обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами, а тому підлягає задоволенню.

Інші доводи та заперечення сторін судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору задоволення позовних вимог з наведених вище підстав, впливу не мають.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності.

Відповідач зазначає, що з 09.09.2019 Волинська обласна рада знала про порушення законодавства щодо розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером :04:000:0851 площею 8,2888 га та її незаконного поділу на спірні земельні ділянки.

Виходячи з вимог ст. 261 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 258 ЦК України встановлено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови в позові.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин, початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як передбачено частиною першою статті 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушує.

Аналіз даної норми ЦК дає підстави зробити висновок про те, що право на пред`явлення позову виникає у особи з моменту настання (встановлення) однієї з подій (фактів):

- коли стало відомо або могло стати відомо про порушення свого права;

- коли стало відомо або могло стати відомо про особу, яка порушила право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18) зазначено, що «для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог (див. пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц)».

За змістом зазначеної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.05.2014 у справі № 6-7цс14).

Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. (Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за I півріччя 2015 року).

З 02.04.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", згідно з яким в Україні з 12.03.2020 запроваджений загальнодержавний карантин, який тривав до 30.06.2023.

Цим Законом розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено п. 12, відповідно до якого, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, тобто до 30.06.2023.

За наслідками розгляду справи № 910/18489/20 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.09.2023 зробила висновок про те, що саме з 02.04.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", а тому початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме із моментом набрання чинності 02.04.2020 цим законом.

У постанові Верховного Суду від 19.06.2024 у справі № 931/9/23 зазначено про те, що якщо строк позовної давності закінчувався після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, продовжилися на строк дії такого карантину.

17.03.2022 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", яким розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено п. 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Починаючи з 30.01.2024 п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України викладено у наступній редакції: "У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022 , затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX , перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану".

У постанові Верховного Суду від 23.10.2024 у справі № 922/5064/23 зроблено висновок про те, що з часу запровадження в Україні воєнного стану, тобто з 24.02.2022, перебіг позовної давності зупинився.

За наведених обставин, враховуючи, що оскільки з 02.04.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби", згідно з яким в Україні запроваджений з 12.03.2020 загальнодержавний карантин, який тривав до 30.06.2023, а з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який діє і на даний час, то заявлені позивачем позовні перебувають у межах продовженої (зупиненої) позовної давності.

Правові висновки з цих питань викладено у постановах Верховного Суду від 12.06.2024 у справі № 906/871/21, від 19.06.2024 у справі № 931/9/23, від 25.09.2024 у справі № 206/2984/23, від 23.10. 2024 у справі № 922/5064/23, від 05.11.2024 у справі № 911/1929/23.

З огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності .

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 232, 237, 238, 241, 247- 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задоволити.

2. Витребувати з незаконного володіння з Цуманської селищної ради (код ЄДРПОУ 4333885) у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст Волинської області в особі Волинської обласної ради () земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0891, площею 0,1 га.

3. Витребувати з незаконного володіння з Цуманської селищної ради (код ЄДРПОУ 4333885) у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст Волинської області в особі Волинської обласної ради () земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0537, площею 0,2589 га.

4. Витребувати з незаконного володіння з Цуманської селищної ради (код ЄДРПОУ 4333885) у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст Волинської області в особі Волинської обласної ради () водолікувальний корпус А-2 по вул. Грушевського, 101 у с. Гремяче, Луцького району, Волинської області, площею 1042,4 кв.м. (реєстраційний номер нерухомого майна 18);

4. Витребувати з незаконного володіння з Цуманської селищної ради (код ЄДРПОУ 4333885) у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст Волинської області в особі Волинської обласної ради () громадський будинок (термальний басейн) А-1 по вул. Грушевського, 101 а у селі Грем`яче, Луцького району Волинської області площею 946 кв.м. (реєстраційний номер нерухомого майна 18).

5. Стягнути з Цуманської селищної ради (вул. Грушевського, 2, смт. Цумань, Волинська обл, 45233, ) на користь Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, 15, м. Луцьк, 43025, ) 189 859,59 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено

27.03.2026

Суддя Микола ШУМ