ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2026 Справа № 914/2860/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді (судді-доповідача) Прядко О.В.,

суддів: Манюка П.Т., Рима Т.Я.,

секретар судового засідання Фарина Х.І.,

за відсутності представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дайнеріс ЛВ" від 16.01.2026 (вх.№01-05/170/26 від 19.01.2026)

на рішення Господарського суду Львівської області від 22.12.2025 (повне рішення складено 29.12.2025, суддя Яворський Б.І.)

у справі № 914/2860/25

за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дайнеріс ЛВ"

про стягнення 2 780 118,00 грн заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Державне підприємство Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" (далі ДП МОУ "Агенція оборонних закупівель") звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дайнеріс ЛВ" (далі ТОВ "Дайнеріс ЛВ") 2 780 118,00 грн заборгованості, з яких 1 073 028,00 грн пені та 1 707 090,00 грн штрафу.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов державного контракту на поставку (закупівлю) товарів для потреб безпеки і оборони №24-651-VDK-25 від 20.06.2025 в частині своєчасної поставки товару.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та мотиви його прийняття.

Господарський суд Львівської області рішенням від 22.12.2025 у справі №14/2860/25 позовні вимоги ДП МОУ "Агенція оборонних закупівель" задовольнив. Стягнув з ТОВ "Дайнеріс ЛВ" 1 073 028,00 грн пені, 1 707 090,00 грн штрафу та 33 361,41 грн судового збору.

Мотивами прийняття такого рішення стало підтверджене матеріалами справи порушення відповідачем взятого на себе зобов`язання з поставки товару для потреб оборони у погоджений сторонами строк, що є підставою для нарахування пені та штрафу відповідно до п. 7.2 контракту.

Перевіривши розрахунок штрафних санкцій, суд встановив, що такі нараховані позивачем правильно, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Водночас суд встановив відсутність обставин, які мали б істотне значення для зменшення розміру штрафних санкцій, а відтак і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій.

Суд першої інстанції врахував, що невиконання умов державного контракту для потреб оборони впливає на підвищення ефективності обороноздатності держави, адже організація оборони та повноваження державних органів по її забезпеченню, обов`язки підприємств, установ, організацій, посадових осіб щодо зміцнення обороноздатності країни є найважливішими функціями держави, Збройних Сил України, справою всього народу України. Відповідач є виконавцем державного контракту з оборонних закупівель, а тому, укладаючи контракт, повинен був усвідомлювати про особливий період, у якому функціонують воєнні органи державної влади та Збройні Сили України, а також ту обставину, що замовлення товару з метою виконання контракту відбувається за участю третіх осіб.

Суд дійшов висновку, що відповідач не вжив усіх необхідних заходів для належного виконання своїх зобов`язань за контрактом, а відтак наведені ним обставини не є такими, що можуть слугувати підставою для зменшення штрафних санкцій.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

ТОВ "Дайнеріс ЛВ" подало до Західного апеляційного господарського суду через підсистему "Електронний суд" апеляційну скаргу від 16.01.2026, у якій просить змінити рішення Господарського суду Львівської області від 22.12.2025 у справі № 914/2860/25, позовні вимоги ДП МОУ "Агенція оборонних закупівель" задовольнити частково, стягнувши з ТОВ "Дайнеріс ЛВ" 107 302,80 грн пені та 170 709,00 грн штрафу, в іншій частині позовних вимог відмовити.

Скаржник не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині застосування надмірно високого розміру штрафних санкцій, адже вважає, що рішення ухвалене внаслідок неправильного застосування судом норм матеріального права та неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги скаржник зазначає, що у жодному з процесуальних документів в межах цієї справи не ухилявся від своїх зобов`язань та не посилався на звільнення від відповідальності за їх порушення. Суд не надав належної оцінки тому, що відповідач послідовно виконував свої зобов`язання та вживав усіх залежних від нього заходів для мінімізації негативних наслідків, що свідчить про відсутність з його боку недобросовісної поведінки чи умисного затягування виконання договору. За таких обставин застосування повного розміру штрафних санкцій суперечить принципам добросовісності, розумності та справедливості, закріпленим у ст.ст. 3, 13 ЦК України.

Аргументуючи необхідність зменшення розміру штрафних санкцій, скаржник вказує на те, що причинами несвоєчасного виконання умов державного контракту послугували непередбачені дії уряду Китайської Народної Республіки, стрімкий дефіцит товару внаслідок різкого зростання попиту з боку РФ, зміна умов договору з контрагентом в частині підвищення вартості товару та строку поставки товару і ненадання при цьому позивачем належного реагування на внесення відповідних змін до контракту, до того ж державний контракт не передбачає авансування діяльності постачальника. Крім того, розмір заявленої до стягнення неустойки є надмірним фінансовим тягарем для відповідача, що призведе до збитковості його діяльності, а також поставить під загрозу виконання інших оборонних замовлень держави, притому що відповідач вже здійснив поставку товару позивачу на виконання умов контракту, і позивач не поніс жодних збитків у цьому випадку.

Рух справи, заяви, клопотання, процесуальні дії в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2026, апеляційну скаргу ТОВ "Дайнеріс ЛВ" у справі № 914/2860/25 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Прядко О.В., суддів: Рима Т.Я., Скрипчук О.С.

Суддя-доповідач ухвалою від 26.01.2026 залишив апеляційну скаргу без руху та встановив скаржнику десятиденний строк для усунення її недоліків шляхом подання доказів сплати судового збору у розмірі 50 042,12 грн в порядку, встановленому Законом України "Про судовий збір".

05.02.2026 на виконання вимог вказаної ухвали від скаржника надійшла заява про усунення недоліків від 05.02.2026 з копією квитанції до платіжної інструкції №1.518184285.1 від 05.02.2026.

Згідно з розпорядженням керівника апарату суду від 10.02.2026 №15, у зв`язку з перебуванням члена колегії суддів Скрипчук О.С. у відпустці, було проведено автоматизовану заміну складу суду для розгляду апеляційної скарги (вх. № 01-05/170/26) у справі № 914/2860/25.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2026, апеляційну скаргу у справі № 914/2860/25 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Прядко О.В., суддів: Манюка П.Т., Рима Т.Я.

Ухвалою від 10.02.2026 суд апеляційної інстанції відкрив апеляційне провадження та призначив розгляд справи в судовому засіданні на 05.03.2026.

Ухвалою від 05.03.2026 апеляційний суд за клопотанням скаржника відклав розгляд справи на 26.03.2026.

Сторони повноважних представників у судові засідання 05.03.2026 та 26.03.2026 не направили.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу в межах встановленого апеляційним судом строку не скористався, попри те надіслав до суду клопотання від 04.03.2026, 25.03.2026, у яких просив здійснювати розгляд справи за відсутності його представника, зазначив, що заперечує проти вимог апеляційної скарги, а позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

До апеляційного суду 17.03.2026 надійшла заява відповідача про визнання участі представника ДП МОУ "Агенція оборонних закупівель" у судовому засіданні обов`язковою (вх. № 01-04/2265/26 від 17.03.2026). При цьому сам представник відповідача у засідання не прибув, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Колегія суддів не вбачає обставин, які у даному випадку унеможливлюють розгляд апеляційної скарги без участі представників сторін, зокрема позивача. Матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для перегляду рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку. Правова позиція позивача щодо вимог апеляційної скарги повідомлена ним у вищезгаданих клопотаннях від 04.03.2026, 25.03.2026.

Враховуючи викладене та відсутність належного обґрунтування відповідачем заяви про визнання участі представника позивача у судовому засіданні обов`язковою від 17.03.2026, колегія суддів відмовляє у її задоволенні за безпідставністю та вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу ТОВ "Дайнеріс ЛВ" за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання.

26.03.2026 підписано вступну та резолютивну частини постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановив суд першої інстанції, 20.06.2025 між ДП МОУ "Агенція оборонних закупівель" (далі - замовник, позивач) та ТОВ "Дайнеріс ЛВ" (далі - виконавець, відповідач) укладено державний контракт на поставку (закупівлю) товарів для потреб безпеки і оборони №24-651-VDK-25 (далі контракт), з додатками, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується поставити замовнику з дотриманням вимог законодавства України, умов і вимог цього контракту товари для потреб безпеки і оборони, найменування, кількість, вартість (ціна) та строки поставки яких зазначені у цьому контракті та в специфікації товарів (додаток 1 до контракту), для подальшого використання Збройними Силами України, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити товар в строки та на умовах, визначених цим контрактом. Комплектність товару наведено у додатку 2 до контракту.

Загальна вартість (ціна) товару за контрактом становить 24 387 000,00 грн (п. 2.2 контракту).

Пунктом 3.2 контракту передбачено, що товар поставляється виконавцем відповідно до умов DDP Україна, місце знаходження отримувача, визначеного державним замовником, згідно з міжнародними правилами тлумачення комерційних термінів Інкотермс у редакції 2020 року. Точне місце поставки буде повідомлено замовником виконавцю не менше ніж за 3 (три) робочих дні до планової дати поставки. Сторони погодили, що товар може поставлятися партіями. Розмір кожної партії виконавець погоджує завчасно із замовником до початку відвантаження.

Згідно з п. 3.4 контракту, датою виконання виконавцем зобов`язань щодо поставки товару є дата підписання сторонами акта приймання-передачі товару за контрактом.

За змістом п. 4.1 та п.4.2 контракту, виконавець зобов`язаний поставити товар згідно з умовами цього контракту не пізніше строку, визначеного в специфікації (додаток 1). В обґрунтованих випадках сторони мають право коригувати строк поставки і приймання товару не пізніше ніж за 5 (п`ять) календарних днів до закінчення строку дії контракту шляхом внесення змін до цього контракту на підставі письмового звернення виконавця, яке виконавець повинен надати не пізніше ніж за 10 (десять) календарних днів до дати поставки товару, зазначеної в специфікації, з обґрунтуванням та наданням документального підтвердження настання такого випадку відповідно вимог розділу 7 цього контракту.

Відповідальність сторін погоджено у розділі 7 контракту. Зокрема, відповідно до пп. 1 п. 7.2 контракту, у разі порушення строків поставки товару з виконавця стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якого допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

У додатку 1 до контракту (специфікація товарів) сторони визначили строк поставки 300 комплектів товару до 21.07.2025.

10.07.2025 відповідач направив на адресу позивача лист, у якому запропонував внести зміни до контракту, а саме продовжити строк поставки та збільшити ціну договору на 8%, шляхом укладення додаткової угоди, посилаючись на п. 13.11 контракту.

Листом-відповіддю від 14.07.2025 позивач повідомив, що правові підстави для внесення змін до істотних умов контракту шляхом укладення додаткової угоди відсутні, оскільки відповідачем не надано документального підтвердження настання обставин непереборної сили, яким є документ (висновок) про істотну зміну обставин, виданий ТПП України, згідно з п. 13.11 контракту.

21.07.2025 відповідач надіслав повторну пропозицію щодо внесення змін до контракту шляхом укладення додаткової угоди, а саме: 1. Поставка 300 комплектів БпАК DJI Mavic 3 Pro у строк до 15.08.2025; 2. Поставка 300 комплектів БпАК DJI Mavic 3 Pro за ціною 87790, 00 грн без ПДВ за одиницю. Також було долучено копію висновку щодо унеможливлення своєчасного виконання зобов`язання за державним контрактом № 24-651-VDK-25, спричиненого істотною зміною обставин, Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати на звернення ТОВ "Дайнеріс ЛВ" вих. №080725/3 від 10.07.2025.

Листом-відповіддю від 28.07.2025 позивач повідомив про неможливість внесення змін до контракту, посилаючись на пропущення строків повідомлення відповідачем про настання істотної зміни обставин та неналежність органу, що надав висновок, відповідно до п. 13.11 контракту.

31.07.2025 позивач, у зв`язку з непоставкою товару, звернувся до відповідача з претензією № 11/2-13477 про сплату суми коштів, нарахованих за неналежне виконання зобов`язань за контрактом, яка залишена без задоволення.

28.08.2025, у порядку п. 12.1 контракту, агенція направила повідомлення № 22-15314 про розірвання контракту в односторонньому порядку з 04.09.2025.

З огляду на викладені обставини, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 1 073 028,00 грн пені та 1 707 090,00 грн штрафу.

Зі змісту відзиву на позовну заяву та апеляційної скарги слідує, що відповідач не заперечує факт прострочення поставки та обов`язок сплатити неустойку за порушення зобов`язання за державним контрактом № 24-651-VDK-25 від 20.06.2025, однак просить зменшити розмір пені та штрафу на 90%.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції під час ухвалення постанови. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як зазначалось вище, розглядаючи справу № 914/2860/25, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення з ТОВ "Дайнеріс ЛВ" пені та штрафу за прострочення виконання зобов`язання з поставки товару згідно умов контракту, а також відсутність підстав для зменшення розміру таких штрафних санкцій.

Зміст доводів апеляційної скарги відповідача зводиться до тверджень щодо помилковості висновків суду першої інстанції стосовно відсутності виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення) для застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України. Рішення суду в іншій частині відповідачем не оскаржується.

Отже рішення Господарського суду Львівської області від 22.12.2025 у справі № 914/2860/25 переглядається судом апеляційної інстанції лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Неустойка є одним із видів забезпечення виконання зобов`язання (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ст. 549 ЦК України). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України).

При цьому, за приписами ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

У пп. 1 п. 7.2 контракту сторони погодили, що у разі порушення строків поставки товару з виконавця стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якого допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та як міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

За приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки.

При цьому ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний висновок міститься у п. 67 постанови Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 922/266/20).

Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання (аналогічний висновок викладено у п. 23 постанови Верховного Суду від 24.05.2022 у справі № 910/10675/21).

Зменшення розміру неустойки є правом суду та залежить виключно від встановлених судом конкретних обставин кожної справи за наслідками правової оцінки спірних правовідносин та поданих сторонами доказів, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність), з дотриманням правил статей 86, 210 ГПК України на власний розсуд та за внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчать про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права (такий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2024 у справі № 911/952/22).

Отже питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статей 86, 210 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично доказову базу; на встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин; умови конкретних правовідносин; наявність/відсутність наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення такої дії. Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 05.09.2023 у справі № 907/583/22, від 28.11.2023 у справі № 916/1504/22, від 03.12.2024 у справі № 904/872/24, від 03.12.2024 у справі № 909/321/24.

Приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити з того, що одним із завдань застосування таких санкцій до боржника є стимулювання належного виконання ним договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені та/або штрафу фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін (постанова Верховного Суду від 15.06.2022 у справі № 922/2141/21).

До моменту порушення зобов`язання боржником неустойка виконує функцію сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21).

З приводу доводів скаржника щодо неврахування судом першої інстанції винятковості випадку внаслідок істотної зміни обставин, що вплинули на виконання відповідачем контракту, колегія суддів зазначає, що важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це ймовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

У разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, за власним комерційним розрахунком щодо наслідків вчинення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків у результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення таких дій чи утримання від їх вчинення.

Укладаючи контракт, сторони погодили усі його істотні умови, у тому числі, ціну, строк виконання, штрафні санкції. Відповідач, прийнявши на себе зобов`язання за контрактом, погодився з передбаченою ним відповідальністю за прострочення взятих на себе зобов`язань.

Більше того, станом на момент укладення державного контракту воєнний стан на території України вже був уведений, що не є непередбачуваною обставиною для сторін, і відповідач, як вірно відмітив суд першої інстанції, повинен був усвідомлювати про особливий період, у якому функціонують воєнні органи державної влади та Збройні Сили України, а також ту обставину, що замовлення товару з метою виконання контракту відбувається за участю третіх осіб.

Статтею 17 Конституції України встановлено, що оборона України, захист її суверенітету територіальної цілісності і недоторканності, забезпечення економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, Збройних Сил України, справою всього народу.

Безпосереднє керівництво Збройними Силами України здійснює Міністерство оборони України, яке, відповідно до ст. 10 Закону України "Про оборону України", як центральний орган виконавчої влади забезпечує проведення в життя державної політики у сфері оборони, функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність і підготовку Збройних Сил України до здійснення покладених на них функцій і завдань. Міністерство оборони України, зокрема, бере участь у формуванні та реалізації державної політики з питань національної безпеки у воєнній сфері, оборони і військового будівництва, підготовці проектів законодавчих та інших нормативних актів у сфері оборони, забезпечує їх виконання у Збройних Силах України, у встановленому порядку координує діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування щодо підготовки держави до оборони; забезпечує належний рівень боєздатності, укомплектованості, бойової та мобілізаційної готовності і підготовки Збройних Сил України.

Міністерство оборони України, згідно з п. 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671, є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує, зокрема, державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міноборони є центральним органом виконавчої влади та військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили та Держспецтрансслужба. Міноборони є уповноваженим органом у сфері державного гарантування якості, головним органом у сфері здійснення оборонних закупівель та державним замовником у сфері оборони.

Невиконання чи порушення строків виконання умов державного контракту впливає на ефективність обороноздатності держави в цілому та на репутацію Міністерства оборони України (подібний висновок міститься у постановах Верховного Суд від 15.06.2022 у справі № 922/2141/21, від 07.12.2023 у справі № 910/10469/22).

Колегія суддів відзначає, що спірні відносини стосуються забезпечення обороноздатності країни у період дії особливого періоду. Забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів підготовленими кадрами, озброєнням, військовою та іншою технікою, продовольством, речовим майном, іншими матеріальними та фінансовими ресурсами є одним з пріоритетних напрямів у забезпеченні оборони держави. Тоді як неналежне виконання своїх зобов`язань відповідачем, який вільно, діючи на власний ризик, усвідомлюючи і ту загальновідому обставину, яка не підлягає доведенню, про особливий період, в якому функціонують воєнні органи державної влади та Збройні Сили України, взяв на себе зобов`язання із визначеними в контракті умовами щодо здійснення поставки товару, має негативний вплив на обороноздатність країни та на репутацію Міністерства оборони України.

Для позивача використання результатів отриманого за контрактом не становить комерційний інтерес, а спрямоване на виконання покладених на нього повноважень, а саме: державної політики у сфері оборони держави та військового будівництва, керівництва Збройними Силами України, їх мобілізаційну і бойову готовність та підготовку до виконання покладених на них завдань, а порушення строків виконання умов державного контракту впливає на ефективність обороноздатності держави, що було враховано місцевим господарським судом під час вирішення питання стосовно наявності/відсутності підстав для зменшення розміру штрафних санкцій.

Колегія суддів бере до уваги і те, що відповідач, як вбачається зі змісту відзиву на позовну заяву та апеляційної скарги, дізнався про зміну іноземним контрагентом вартості та строку поставки товару, який у подальшому мав бути переданий позивачу, 24.06.2025 (через чотири дні після укладення контракту). Проте, розуміючи, що не зможе поставити позивачу товар у погоджені строки, звернувся до нього з листом про обставини, які склалися, лише 10.07.2025 (через 15 днів).

Ні з матеріалів справи, ні з письмових пояснень відповідача не вбачається неможливість повідомлення ним позивача про зміну умов закупівлі товару, зокрема, за допомогою електронного засобу зв`язку (електронна пошта позивача зазначена у п. 16 контракту) з моменту, коли він дізнався про такі зміни від контрагента.

Суд першої інстанції, з огляду на положення п. 13.11 контракту, також встановив, що відповідач не подав документ про істотну зміну обставин, що видається Торгово-промисловою палатою України, у максимально короткий час (не пізніше 3 робочих днів) з моменту їх виникнення. Натомість долучений до матеріалів справи висновок Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати на звернення ТОВ "Дайнеріс ЛВ" скерований позивачу лише 21.07.2025, тобто у день, коли мала відбутись остаточна поставка товару.

Колегія суддів зауважує, що встановлені у висновку Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати від 21.07.2025 № 326/03.23 обставини не мають безумовного та невідворотного характеру, оскільки такі висновки зроблені на основі ускладнення виконання відповідачем зовнішньоекономічного контракту, укладеного з іншим контрагентом, та наданих документів на підтвердження цих обставин.

Колегія суддів також враховує позицію Верховного Суду про те, що Закон України "Про торгово-промислові палати в Україні" не містить положень щодо наявності у торгово-промислової палати повноважень з видачі висновків на підтвердження істотної зміни обставин, якими сторони керувались під час укладення договорів (постанови Верховного Суду від 03.09.2020 у справі № 910/15637/19, від 10.09.2020 у справі № 910/13436/19, від 08.12.2020 у справі № 910/11888/19, від 19.07.2022 у справі № 910/14155/21, від 26.10.2021 у справі № 910/18402/20).

З огляду на викладене, висновок Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати № 326/03.23 від 21.07.2025 не може бути допустимим доказом для зменшення розміру штрафних санкцій у цьому випадку.

Отже суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач не вжив усіх необхідних заходів для належного та своєчасного виконання взятих на себе зобов`язань за контрактом.

Відхиляючи аргументи скаржника, колегія суддів вважає за необхідне також звернути увагу, що в питаннях наявності/відсутності підстав для зменшення розміру неустойки не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення (відмова у зменшенні) штрафних санкцій.

Матеріали справи не містять доказів поставки відповідачем товару на виконання умов державного контракту у повному обсязі.

Таким чином, звертаючись до суду апеляційної інстанції, скаржник у межах доводів та вимог апеляційної скарги, які стали підставою для відкриття апеляційного провадження, не спростував наведених висновків суду першої інстанції, не довів неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, і неправильного застосування ним норм матеріального права як необхідних передумов для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, оскільки доводи скаржника щодо неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, та неправильного застосування ним норм матеріального права, не найшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги ТОВ "Дайнеріс ЛВ" від 16.01.2026 без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 22.12.2025 у справі № 914/2860/25 - без змін.

Розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат у цьому випадку не здійснюється. У порядку приписів ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги залишаються за скаржником.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дайнеріс ЛВ" від 16.01.2026 (вх.№01-05/170/26 від 19.01.2026) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 22.12.2025 у справі № 914/2860/25 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 914/2860/25 повернути до Господарського суду Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 287-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 02.04.2026.

Головуючий суддя (суддя-доповідач) Прядко О.В.

Суддя Манюк П.Т.

Суддя Рим Т.Я.