ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
30.03.2026 Справа № 917/387/26
Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., секретар судового засіданні Сьомкіна А. В., розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково Виробниче Авіаційне підприємство "Скайфрі" про стягнення витрат на правничу допомогу по справі № 917/387/26
про стягнення 415 409,24 грн,
Без виклику учасників справи
13.03.2026 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАКІ-ТРЕЙД" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково Виробниче Авіаційне підприємство "Скайфрі" про стягнення заборгованості за договором №01-03/25 суборенди нежитлового приміщення від 03.03.2025 року у загальному розмірі 415 409,24 грн, з яких: 354 083,00 грн - основна заборгованість, 46 089,84 грн - пеня; 10 644,60 грн - інфляційні втрати, 3 871,80 грн - 3 % річних (вх. №404/26).
Ухвалою від 18.03.2026 року суд залишив позовну заяву ТОВ "ЛАКІ-ТРЕЙД" без руху, встановив строк на усунення недоліків позовної заяви - 3 дні з дня вручення даної ухвали та зазначено спосіб усунення недоліків. Позивачу необхідно було: надати до суду документи, які підтверджують повноваження Лук`яненка Олександра Андрійовича на підписання позовної заяви; вказати вірне місцезнаходження (для юридичних осіб) відповідача; надати обґрунтований розрахунок сум основної заборгованості з посиланням на первинні документи, що впливають на розмір стягуваної суми.
З огляду на те, що станом 25.03.2026 року позивачем не усунуто недоліків позовної заяви на виконання вимог ухвали суду від 18.03.2026 року, суд ухвалою від 25.03.2026 року повернув позовну заяву з додатками заявнику на підставі ч. 4 ст. 174 ГПК України.
При цьому, 23.03.2026 року до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково Виробниче Авіаційне підприємство "Скайфрі" надійшло клопотання про повернення позовної заяви та стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 10 250,00 грн (вх. № 3735).
Відповідно до ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Ухвалою від 25.03.2026 року суд прийняв вищезазначене клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу та запропонував позивачу подати письмові заперечення (за наявності таких заперечень) на клопотання відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу протягом 3 днів з дня отримання ухвали та надати їх суду та відповідачу.
25.03.2026 року до суду від позивача надійшли запереченнями на клопотання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу (вх. №3918).
При вирішенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково Виробниче Авіаційне підприємство "Скайфрі" про стягнення витрат на правничу допомогу по справі № 917/387/26 суд враховує наступне.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 16 ГПК України).
За приписами ч. 2 ст. 16 ГПК України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
У рішенні Конституційного Суду України № 23-рп/2009 (у п. 3.2 рішення) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо.
Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать і консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво в судах тощо.
На підтвердження факту надання правничої допомоги, відповідачем до матеріалів справи було додано (копії): ордер серія ВЕ №1188715 від 18.03.2026 року, договір про надання правничої допомоги №285, звіт про надану правничу допомогу від 21.03.2026 року, платіжну інструкцію від 17.03.2026 року на суму 20 500,00 грн, рахунок-фактуру №5 від 17.03.2026 року.
Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Згідно ч. 1 ст. 126 ГПК України, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з ч. 4 ст.126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Закон "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Суд зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.
Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Таким чином, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Як вбачається з матеріалів справи між адвокатським бюро "ОЛЬГИ ПРОНІНОЇ" (далі - адвокатське бюро) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково Виробниче Авіаційне підприємство "Скайфрі" (далі - клієнт) 20.01.2026 року укладено договір про надання правничої допомоги №285 (далі - договір).
Відповідно до п. 1.2 договору адвокатське бюро відповідно до узгоджених сторонами доручень має не обмежені повноваження.
Згідно п. 3.1 договору клієнт здійснює оплату гонорару за цим договором у безготівковій формі на розрахунковий рахунок адвокатського бюро, при цьому порядок і розмір оплати здійснюється згідно додаткової(их) угод(и) до цього договору. При цьому сторони домовились, що для взаємних розрахунків, в тому числі при достроковому розірванні даного договору, 1(одна) година виконання доручення складає 4 100,00 грн, включаючи роботу у вихідні та святкові дні. Цей розмір гонорару визначено сторонами на період 12 місяців з дати підписання даного договору про надання правничої допомоги.
Пунктами 4.1 та 4.2 договору передбачено, що клієнт здійснює оплату за цим договором в порядку та у розмірі, визначеному в п. 3.1 договору завчасно й в додаткових угодах до цього договору, але не пізніше дня складання адвокатським бюро звіту про надану правничу допомогу. Адвокатське бюро зобов`язується протягом 3 днів по закінченні звітного періоду (надання допомоги) надати для підписання клієнту документи про виконання доручення у формі звіту про надану правничу допомогу.
Відповідно до звіту про надану правничу допомогу від 21.03.2026 року адвокатським бюро було здійснено наступне:
- проведено консультацію 17.03.2026 року - 30 хв.;
- подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді №917/387/2618.03.2026 року - 30 хв.;
- ознайомлення з матеріалами електронної копії справи Господарського суду Полтавської області 18.03.2026 року - 2 год.;
- підготовлено клопотання про стягнення судових витрат від 21.03.2026 р. - 1 год. 30 хв.
Всього адвокатським бюро витрачено 4 год. 30 хв. на виконання вищезазначеної правової роботи, при цьому 1 (одна) година виконання доручення становить 4 100 грн.
Отже, суд прийшов до висновку, що сторони договору про надання правничої допомоги №285 від 20.01.2026 року узгодили погодинну форму оплати наданої допомоги.
При цьому, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського від 02.02.2024 року по справі № 910/9714/22. зазначено, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:
- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);
- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);
- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі №914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
В силу приписів ст. 126 ГПК України, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
Відповідно до положень частин п`ятої, шостої статті 126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Виходячи зі змісту наведених вище положень статті 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.
Тобто у розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу з власної ініціативи. Такий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
Позивач у поданих ним запереченнях на клопотання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу просив відмовити у задоволенні клопотання відповідача про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу з огляду на наступне:
- заява сторони про розподіл судових витрат фактично є дією спрямованою на реалізацію стороною свого права лише на подання доказів щодо витрат, які вже понесені такою стороною. З огляду на, що подання стороною заяви про розподіл судових витрат не може бути ототожнено з витратами на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом справи по суті спору;
- у вирішенні питання щодо витрат відповідача на складання і написання заяви про ознайомлення з матеріалами в електронному вигляді №917/387/26 - текст поданої заяви відповідає тексту шаблону "Заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді (внесення РНОКПП / коду ЄДРПОУ до додаткових відомостей про учасника справи та надання доступу до електронної справи )", що розміщений в застосунку Електронний суд ЄСІТС, а отже складання та подання цієї заяви не потребує тривалої підготовки та опрацювання значної кількості нормативно-правових актів і узагальнення нової судової практики, а тому, час витрачений представником відповідача не повною мірою відповідає обсягу наданих адвокатом послуг і є надмірним. Таким чином, стягнення заявленої вартості послуг не узгоджується з критеріями реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру і пропорційності, так як ці витрати не мають характеру необхідних та не обґрунтовують обсягу фактичних дій представника заявника, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені з досягненням успішного результату. Тобто не є розумно обґрунтованим і, відповідно, такі витрати не можуть бути відшкодовані тільки лише через те, що вони дійсно понесені заявником (справедлива сатисфакція);
- заслуговує на увагу правові дії та позиція відповідача у цій справі свідома зміна місця реєстрації після подання позовної заяви, оплата боргу виключно після подання позовної заяви до суду, що підтверджується платіжними інструкціями №33 від 17.03.2026 року та №34 від 19.03.2026 року.
Як зазначалось вище, ухвалою суду від 25.03.2026 року суд постановив повернути ТОВ "ЛАКІ-ТРЕЙД" позовну заяву з огляду на те, що позивачем не усунуто недоліків позовної заяви на виконання вимог ухвали суду від 18.03.2026 року.
Суд зазначає, що повернення позовної заяви - це процесуальна дія, за якої суд повертає позивачу позовну заяву разом з доданими до неї документами, тому розгляд справи не проводився.
Отже на думку суду, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), отримання таких послуг, як проведення консультації 17.03.2026 року (30 хв.), подання заяви про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді №917/387/26 18.03.2026 року (30 хв.), ознайомлення з матеріалами електронної копії справи Господарського суду Полтавської області 18.03.2026 року (2 год.) - до постановляння ухвали суду про прийняти позовну заяву до розгляду і відкриття провадження у справі, є виключною ініціативою відповідача, а тому вартість оплати вищезазначених послуг адвоката не може бути покладена на позивача.
Щодо стягнення витрат за таку правову послугу, як підготовка клопотання про стягнення судових витрат від 21.03.2026 р. (1 год. 30 хв.), суд зазначає, що відповідно до висновку об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 02.02.2024 у справі №910/9714/22 заява сторони про розподіл судових витрат фактично є дією спрямованою на реалізацію стороною свого права лише на подання доказів щодо витрат, які вже понесені такою стороною. Подання стороною заяви про розподіл судових витрат не може бути ототожнено з витратами на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом справи по суті спору. Заява сторони про розподіл судових витрат є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню (пункти 6.26-6.28).
Тому суд відмовляє у відшкодуванні витрат відповідача за таку послугу як підготовка клопотання про стягнення судових витрат від 21.03.2026 р.
Згідно із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 30.01.2023 у cправі №910/7032/17, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
З огляду на викладене, вивчивши надані сторонами документи (докази), приймаючи до уваги характер та обсяги виконаних адвокатами робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, враховуючи постановляння ухвали про повернення позовної заяви, суд прийшов до висновку, що клопотання ТОВ "Науково Виробниче Авіаційне підприємство "Скайфрі" про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10 250,00 грн (вх. №3735 від 23.03.2026 року) задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 129, 240, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд -
Відмовити в задоволенні клопотання ТОВ "Науково Виробниче Авіаційне підприємство "Скайфрі" про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10 250,00 грн (вх. №3735 від 23.03.2026 року).
Додаткова ухвала складена, підписана і набирає законної сили 30.03.2026 р. і може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду у порядку і строки, встановлені ст.ст.256,257 ГПК України.
Суддя О. М. Тимощенко