ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року м. ЧернівціСправа № 926/3806/25

Господарський суд Чернівецької області у складі головуючого судді Гурина Миколи Олександровича розглянувши матеріали справи

за позовом спільного українсько-німецького підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю Буковест (58013, м.Чернівці, вул.Коломийська 13-а, )

до Чернівецької міської ради (58002, м.Чернівці, площа Центральна, буд.1, )

про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування

Представники сторін:

від позивача Купіна В.Ю. - адвокат;

від відповідача Алексюк М.М. представник.

1. Стислий виклад позицій учасників справи.

Спільне українсько-німецьке підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Буковест» звернулось до Господарського суду Чернівецької області з позовною заявою до Чернівецької міської ради, в якій просить суд визнати незаконним (недійсним) рішення 55 сесії VIII скликання Чернівецької міської ради №2074 від 28.11.2024 в частині, якою визначено таким, що втратив чинність, пункт 2 додатка 3 до рішення виконавчого комітету міської ради від 02.12.1997 №882/23 в частині надання СУНП у формі ТОВ «Буковест» в постійне користування земельної ділянки за адресою вул.Коломийська, 13-А, площею 1,9668 га для виробничих потреб та припинено право постійного користування СУНП у формі ТОВ «Буковест» земельною ділянкою за адресою вул.Коломийська, 13-А, площею 1,9273 га (кадастровий номер :65:003:0093) для виробничих потреб, що посвідчене державним актом на право постійного користування землею від 27.02.1998 №778, у зв`язку з систематичною несплатою земельного податку (підстава: лист ГУ ДПС у Чернівецькій області від 27.09.2024 №6377/5/24-13-13-03, пункт «д» статті 141 Земельного кодексу України).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що підприємство не було проінформоване про підготовку та розгляд цього рішення, що позбавило його можливості надати свої заперечення. Факту систематичної несплати податку немає: підприємство вчасно подало податкові декларації та сплатило земельний податок за 2024 рік у повному обсязі, а за 2025 рік навіть із переплатою крім того, на спірній земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомості, які належать позивачу на праві власності, тому припинення права користування землею не відновлює права міської ради і є неефективним способом захисту. Також, у рішенні міської ради вказано невірні дані щодо державного акта, яким посвідчувалося право користування землею (зазначено акт №778 від 27.02.1998р., хоча у користуванні підприємства немає ділянки з таким документом).

Відповідачем 04.12.2025 подано відзив на позовну заяву, в якому він проти позовних вимог заперечив, просив відмовити у задоволенні позову. При цьому, відповідач посилається на те, що міська рада діяла законно на підставі підпункту «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України через систематичну несплату позивачем земельного податку. Згідно з даними Державної податкової служби, податковий борг позивача не переривався ще з 2012 року. Станом на момент отримання інформації від ДПС (вересень 2024 року) сума непогашеного боргу становила 307,9 тис. грн. Також наявні судові рішення про стягнення цих коштів. Те, що позивач сплатив значну суму податків у 2025 році (вже після того, як міська рада прийняла рішення про припинення права користування), не спростовує факту попередньої тривалої та систематичної несплати. Твердження ТОВ «Буковест» про те, що воно не знало про підготовку та прийняття рішення, є беззмістовними. Міська рада виконала вимоги законодавства, офіційно оприлюднивши рішення на своєму веб-сайті. Крім того, товариству надсилалися листи щодо оформлення документів та сплати коштів, де згадувалося це рішення. ТОВ «Буковест» є власником нерухомості (площею 2159,60 кв. м) на цій ділянці. Законом передбачено, що підприємство має переважне право на укладення договору оренди землі під своїм майном, тому воно не позбавлене можливості оформити право користування ділянкою у статусі орендаря, і ділянка нікому іншому не передана.

Представником позивача 16.12.2025 подано відповідь на відзив на позов, в якому він зокрема вказує на те, що підприємство не було поінформоване про підготовку та розгляд проєкту оскаржуваного рішення на сесії міськради, що позбавило його можливості надати свої аргументовані пояснення та заперечення. На момент прийняття рішення міська рада не мала розрахунків чи достеменних даних, які б підтверджували саме систематичний характер виникнення заборгованості зі сплати земельного податку. Міська рада ухвалила рішення про припинення права користування без фактичного встановлення факту систематичної несплати. Припинення права користування не відновить права міської ради на володіння землею, оскільки на цій ділянці розташовано декілька об`єктів нерухомості площею у декілька тисяч квадратних метрів, що на праві власності належать ТОВ «Буковест». У рішенні міськради вказано, що припиняється право, посвідчене актом №778 від 27.02.1998. Проте позивач стверджує, що такого акта в нього ніколи не було; його право посвідчується державним актом серії І-ЧВ №000954, а « 778» це лише номер реєстрації в книзі записів. Це додатково підтверджується листом Держгеокадастру.

26.12.2025 через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Чернівецької області від представника відповідача отримано додаткові пояснення у справі в яких міська рада спростовує твердження позивача, спираючись на дані Головного управління ДПС у Чернівецькій області та міського департаменту фінансів. Згідно з даними податкової, станом на дату прийняття спірного рішення борг підприємства складав 238,4 тис.грн, а станом на 18.12.2025 року зріс до 250,2 тис. грн. Заборгованість є систематичною та безперервною: перша податкова вимога була вручена ще 31.05.2012 року і відтоді борг не переривався. Аналіз фінансових даних показує, що до 2022 року підприємство не платило за землю щонайменше 6 років поспіль, внаслідок чого на 01.01.2022 року борг сягав 967111,89 грн. Через тривалу заборгованість, ще у 2019 році нежитлові будівлі позивача були передані у податкову заставу, і наразі триває судовий розгляд щодо надання дозволу на погашення боргу за рахунок реалізації цього майна. Переплата по земельному податку відсутня.

20.01.2026 представником позивача подано заперечення на додаткові пояснення в яких вказано, що на момент прийняття оскаржуваного рішення міськрада не мала конкретних розрахунків та даних про період заборгованості, які б підтверджували саме «систематичність» несплати податку. Позивач наголошує, що суб`єкт владних повноважень не може виправдовувати своє рішення обставинами та доказами, які були зібрані вже після його ухвалення.

2. Рух справи.

10.11.2025 відділом документального забезпечення та аналітичної роботи суду матеріали позовної заяви зареєстровані за вх.№3806.

Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 10.11.2025 позовну заяву передано судді Гурину М.О.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 13.11.2025 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви у п`ять календарних днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 18.11.2025 задоволено заяву позивача про усунення недоліків (вх.№3901), прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09.12.2025.

Протокольною ухвалою від 09.12.2025 відмовлено у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Державної податкової служби у Чернівецькій області та оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні до 29.12.2025.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 29.12.2025 відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні на 20.01.2026.

Протокольною ухвалою від 20.01.2026 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та оголошено перерву до 10.02.2026.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 10.02.2026 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 02.03.2026.

Протокольною ухвалою від 02.03.2026 оголошено перерву по суті до 16.03.2026.

На призначений день розгляду справи представник позивача у судове засідання не з`явився.

Представник відповідача не заперечував щодо задоволення клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 16.03.2026 відкладено розгляд справи по суті на 01.02.2026.

На призначений день розгляд справи представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на задоволенні позову з підстав зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив на позов.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову з мотивів викладених у відзиві на позов.

3. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив таке.

Судом встановлено, що СУНП у формі ТОВ «Буковест» на праві постійного користування належала земельна ділянка загальною площею 1,9273 га, з кадастровим номером :65:003:0093, розташована за адресою: м. Чернівці, вул. Коломийська, 13-А, про що свідчить Державний акт на право постійного користування землею серії І-ЧВ №000954, зареєстрований у Книзі записів державних актів за №778 від 27.02.1998 р. та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-025 від 08.10.2025.

Крім того, на зазначеній земельній ділянці знаходиться нерухоме майно позивача, а саме: комплекс загальною площею 2159,60 кв.м., що підтверджується Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №432252430 від 20.06.2025.

28.11.2024 Чернівецькою міською радою було прийнято рішення №2074, пунктом 5 якого визнаний таким, що втратив чинність, пункт 2 додатка 3 до рішення виконавчого комітету міської ради від 02.12.1997р. №882/23 «Про надання і передачу земельних ділянок, припинення права користування земельними ділянками та внесення змін в раніше прийняті рішення» в частині надання спільному підприємству у формі товариства з обмеженою «Буковест» в постійне користування земельної ділянки за адресою вул.Коломийська,13-А, площею 1,9668га для виробничих потреб та вважати припиненим право постійного користування спільному українсько-німецькому підприємству у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Буковест» земельною ділянкою за адресою вул.Коломийська,13-А, площею 1,9273га (кадастровий номер :65:003:0093) для виробничих потреб що посвідчене державним актом на право постійного користування землею від 27.02.1998р. №778, у зв`язку з систематичною несплатою земельного податку (підстава: лист ГУ ДПС у Чернівецькій області від 27.09.2024р. №6377/5/24-13-13-03, пункт «д» статті 141 Земельного кодексу України). Зобов`язано спільне українсько-німецьке підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Буковест» оформити документи на земельну ділянку за адресою вул.Коломийська,13-А, площею 1,9273га.

Не погоджуючись із даним рішенням органу місцевого самоврядування, позивач звернувся до суду для захисту свого порушеного права.

4. Мотиви, якими керується суд та застосоване ним законодавство.

Згідно з частиною 1 статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до частин 1, 5, 11 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міська рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації», крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що право на доступ до публічної інформації гарантується зокрема обов`язком розпорядників інформації оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом. Загальний перелік інформації, яка підлягає оприлюдненню, визначено у статтях 10-1, 15 зазначеного Закону, зокрема: інформацію про організаційну структуру, усі без винятку нормативно-правові акти, систему обліку публічної інформації, інформація про діяльність суб`єктів владних повноважень та інше.

У відповідності до ч. 12 ст. 28 Регламенту Чернівецької міської ради VIII скликання, затвердженого рішенням Чернівецької міської ради VIII скликання №29 від 28.01.2021, проєкти рішень розміщуються на офіційному вебпорталі Ради завчасно, але не пізніше як за 10 робочих днів до дати їх розгляду, з забезпеченням технічної можливості для користувачів мережі Інтернет робити коментарі, подавати пропозиції про внесення змін чи доповнень, крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли проєкти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки. Оприлюднення проєктів на офіційному вебпорталі Ради не позбавляє обов`язку виносити їх на консультації з громадськістю чи громадські слухання, коли проведення консультацій є обов`язковим відповідно до вимог чинного законодавства, Статуту територіальної громади, рішень Ради та цього Регламенту.

Так, на виконання ст. 28 Регламенту Чернівецької міської ради VIII скликання, проєкт рішення Чернівецької міської ради, яким припинено право постійного користування позивачем земельною ділянкою, оприлюднений на офіційному вебпорталі Ради завчасно, а саме 13.11.2024 під №24.

Згідно частин 1, 2 ст. 44 Регламенту Чернівецької міської ради VIII скликання, затвердженого рішенням Чернівецької міської ради VIII скликання №29 від 28.01.2021, рішення Ради нормативно-правового характеру та акти індивідуальної дії набирають чинності з дня їх оприлюднення, якщо Радою не встановлено інший строк введення цих рішень у дію. Рішення Ради оприлюднюються виконавцями на офіційному вебпорталі Ради не пізніше п`яти робочих днів після їх підписання.

Рішення Чернівецької міської ради 55 сесії VIII скликання «Про постійне користування земельними ділянками» від 28.11.2024 №2074 доведено до відома населення також шляхом опублікування на офіційному веб-сайті Чернівецької міської ради.

З огляду на вищевикладене, суд відхиляє твердження позивача про те, що підприємство не було проінформоване про підготовку та розгляд цього рішення, що позбавило його можливості надати свої заперечення так як міська рада діє як орган місцевого самоврядування і приймає рішення на сесіях у межах повноважень, рішення підлягає офіційному оприлюдненню (що було зроблено на сайті ради), що є достатнім інформуванням.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

У пункті 7.27 постанови від 05 листопада 2019 року у справі №906/392/18 (провадження №12-57гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених у статті 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним.

Так, згідно з пунктом «д» частини 1 статті 141 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Судом встановлено, що станом на дату прийняття оскаржуваного рішення №2074 (28.11.2024) у позивача існувала систематична заборгованість зі сплати земельного податку. Цей факт підтверджується листом ГУ ДПС у Чернівецькій області від 27.09.2024 №6377/5/24-13-13-03, на підставі саме якого й прийнято оскаржуване рішення.

Суд відхиляє твердження позивача про те, що підприємство вчасно подало податкові декларації та сплатило земельний податок за 2024 рік у повному обсязі, а за 2025 рік навіть із переплатою, оскільки, дане твердження спростовується рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду по справі №600/7976/23-а від 11.06.2024 яким стягнуто з Спільного українсько-німецького підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Буковест» до місцевого бюджету податковий борг на суму 171963,16 грн з рахунків у банках платника податків та за рахунок готівки.

Відповідно до ч.4, 5 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, факти, встановлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших. Правило про преюдиціальність спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Так, рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду по справі №600/7976/23-а від 11.06.2024 на підставі поданих позивачем розрахунків заборгованості та пені, податкової декларації з плати за землю за 2023 рік, зворотного боку інтегрованої картки платника податку станом на 2022-2024 року, копій інтегрованих карток платника податку за 2012-2022 роки, а також враховуючи подані відповідачем платіжні доручення (зокрема №45 від 28.09.2023 року, №50 від 06.10.2023 року, №105 від 27.10.2023 року, №56 від 01.11.2023 року, №57 від 28.11.2023 року, №66 від 15.12.2023 року, №68 від 22.12.2023 року, №120 від 18.01.2024 року, №11 від 23.02.2024 року, №13 від 01.04.2024 року, №20 від 13.05.2024 року) встановлено, що за платником податку - Спільним українсько-німецьким підприємством у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Буковест», яке перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС у Чернівецькій області, станом на 13.05.2024 року рахується податковий борг з земельного податку у розмірі 171963,16 грн, з яких 120832 грн основний платіж, 51131,16 грн пеня.

Тобто, в даному випадку преюдиціальним є встановлений факт систематичної несплати Спільне українсько-німецьким підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Буковест» земельного податку.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що зазначення в тексті рішення №2074 номера акту «№778» замість його бланкової серії та номера «І-ЧВ №000954» є підставою для визнання рішення недійсним. Матеріалами справи підтверджується, що номер 778 є офіційним реєстраційним номером запису в Книзі записів державних актів на право постійного користування. Вказівка реєстраційного номера замість бланкового не створює правової невизначеності, оскільки об`єкт (кадастровий номер) та суб`єкт землекористування ідентифіковані правильно. Незначні формальні неточності в актах індивідуальної дії не можуть слугувати самостійною підставою для їх скасування, якщо суть і правові підстави такого акта відповідають закону.

Твердження позивача про те, що на спірній земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомості, які належать йому на праві власності, тому припинення права користування землею не відновлює права міської ради і є неефективним способом захисту також визнаються судом необґрунтованими. Відповідно до статті 377 Цивільного кодексу України та статті 120 Земельного кодексу України право на земельну ділянку слідує за правом на нерухомість. Разом з тим, припинення права постійного користування не є тотожним позбавленню права власності на нерухоме майно або забороною доступу до нього. Ухвалення оскаржуваного рішення не позбавляє позивача права та обов`язку ініціювати процедуру оформлення права користування цією земельною ділянкою на іншому правовому титулі (наприклад, укласти договір оренди землі) із дотриманням вимог чинного законодавства.

Оцінюючи спірні правовідносини через призму практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Однак абзац 2 цієї ж статті чітко визначає, що попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

У своєму рішенні у справі «Гасус Дозір- унд Фьордертехнік ГмбХ проти Нідерландів» (Gasus Dosier- und Fцrdertechnik GmbH v. the Netherlands, заява № 15375/89) ЄСПЛ підкреслив широку межу розсуду держави у питаннях оподаткування та застосування санкцій за ухилення від сплати податків.

У даному випадку, втручання Чернівецької міської ради у речове право позивача ґрунтувалося на прямому приписі закону (ст. 141 ЗК України), мало очевидну легітимну мету (захист фінансово-економічних інтересів територіальної громади та забезпечення сплати податків) і було цілком пропорційним з огляду на тривале (систематичне) ігнорування позивачем своїх обов`язків землекористувача, передбачених статтею 96 ЗК України.

Таким чином, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порушень принципів верховенства права чи «належного урядування» з боку Чернівецької міської ради судом не встановлено.

Також суд звертає увагу, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява №18390/91. Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99).

5. Висновки за наслідками розгляду справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1, 2, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Оцінюючи подані сторонами докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

6. Розподіл судових витрат.

Пунктом 2 частини 1, частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи приписи статті 129 Господарського процесуального кодексу України, сплачений судовий збір залишити за позивачем у зв`язку із відмовою у задоволенні позову.

Керуючись ст. 123, 129, 232, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 03.04.2026.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Західного апеляційного господарського суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Микола ГУРИН

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.