ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/1430/25

Господарський суд Закарпатської області у складі судді Пригузи П.Д.

за участю секретаря судового засідання Повідайчик Т.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін справу

за позовом: Концерн "Військторгсервіс", код ЄДРПОУ - 33689922, в особі філії Західного регіонального управління, код ЄДРПОУ - 38076799, м. Львів, вул. Плугова, 12а,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Нові деревновугільні технології", код ЄДРПОУ - 43263591, 61052, Харківська область, м. Харків, вул. Велика Панасівська, буд. 66, кв. 13, 14, 15,

про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

Зміст позовних вимог.

Концерн "Військторгсервіс", код ЄДРПОУ - 33689922, в особі філії Західного регіонального управління, код ЄДРПОУ - 38076799, м. Львів, звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Нові деревновугільні технології", код ЄДРПОУ - 43263591, м. Харків, з позовними вимогами стягнення з відповідача на свою користь суму основної заборгованості за договором зберігання в розмірі 15 350.00 грн.

Обґрунтування позовних вимог:

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на таке.

1) 01.06.2022 між сторонами спору було підписано заяву про акцепт договору публічного зберігання №23-ЗФКВ за адресою: м. Мукачево, вул. І. Франка-Бічна, 16, гараж адміністративного корпусу, в кількості 165,0 палетомісць, яке перебуває на балансі Західного регіонального управління концерну "Військторгсервіс".

Відповідно до умов п. 3.1. договору, зберігач (позивач), в порядку та на умовах визначених договором, зобов`язується на умовах, встановлених даним договором, зберігати майно передане йому поклажодавцем (відповідач), і повернути майно у цілісності на першу вимогу поклажодавця.

Згідно вимог п. 5.2. такого договору, поклажодавець, водночас з оформленням (підписанням) акцепту, сплачує 100% вартості послуг за наступний місяць надання послуг шляхом перерахування на поточний рахунок зберігача грошових коштів у національній валюті України.

Відповідно до п. 5.4. договору, у подальшому поклажодавець здійснює оплату послуг зберігання в період з 20 по 25 число поточного місяця за наступний місяць надання послуг на підставі виставлених рахунків зберігача.

2) Позивач стверджує, що відповідач взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної та належної оплати послуг за зберігання майна виконані не були. Внаслідок чого, утворилась заборгованість в розмірі 15 350.00 грн.

Між сторонами також було укладено договір реструктуризації боргу №1 від 01.07.2024 на 6 місяців, який відповідачем так і не був виконаний.

На підставі вищевикладеного, позивач просить стягнути з відповідача суму основної заборгованості за публічним договором зберігання в розмірі 15 350.00 грн та сплачений судовий збір.

Правова позиція відповідача у справі.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, хоча був своєчасно та в належний спосіб повідомлений про відкриття провадження у справі. Так, ухвала суду від 19.01.2026 була направлена відповідачу рекомендованою міською поштою з повідомленням. Однак, поштове відправлення разом з ухвалою суду повернулось за зворотною адресою суду 08.02.2026 року.

Суд зазначає, що приписами ч. 2 ст. 14 ГПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 13 ГПК України).

Відповідно до частин третьої та сьомої ст.120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15.05.2018 у справі №904/6063/17, отримання поштової кореспонденції залежить від волевиявлення особи і на неї, як на суб`єкта господарської діяльності, покладається обов`язок належної організації отримання поштової кореспонденції, пов`язаної із здійснюваною господарською діяльністю. Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (аналогічна позиція викладена в постановах КГС ВС від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).

Отже, судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про відкриття провадження та необхідність подання заяв по суті справи.

Відповідно до правової доктрини та ст. 2 та ст. 14 ГПК України суд керується засадами диспозитивності при здійсненні господарського судочинства.

Учасникам справи процесуальний закон покладає тягар доказування на сторони, надаючи їм право виявляти процесуальну активність та ініціативу у розвитку процесу для досягнення мети правосуддя.

Кожна сторона справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відтак, відповідно до положень ч. ч. 8, 9 ст. 165, ч. 1 ст. 251 ГПК України у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, яких суд вважає достатніми для ухвалення судового рішення.

Суд виходить з презумпції правомірності правочину на підставі якого виникли правовідносини та обставин, оскільки відповідач, не зважаючи на вимоги господарського суду, без поважних причин відзиву не подав та не заперечив обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Відповідач згідно правил ст. 165 ГПК України позбавляється права заперечувати проти таких обставини під час розгляду справи по суті.

Процесуальні дії суду.

Ухвалою суду від 19.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Рішення та постанови ухвалюються, складаються і підписуються складом суду, який розглянув справу.

Згідно з частиною 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Стислий виклад обставин справи, встановлених судом.

Судом встановлено, що сторонами у справі 01.06.2022 було підписано заяву про акцепт договору публічного зберігання №23-3ФКВ. Підписанням такої заяви відповідач підтвердив повне та беззастережне акцептування (погодження) публічної пропозиції та укладення договору з позивачем на умовах, викладених в публічній пропозиції відповідно до договору публічного зберігання.

В такій заяві вказано, що договір діє з 01.06.2022 року до 31 грудня 2022, або до моменту його дострокового розірвання, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Пунктом 1.1. такої заяви також встановлено, що відповідач приймає пропозицію зберігача щодо здійснення попередньої оплати послуг зберігання у день укладення договору на підставі наданого зберігачем рахунку. У подальшому оплата послуг зберігання здійснюється в період з 20 по 25 число поточного місяця за наступний місяць надання послуг на підставі виставлених рахунків зберігача.

В такій заяві зазначено, що вартість зберігання ТМЦ, а саме вугілля, за адресою: м. Мукачево, вул. І. Франка-Бічна, 16, гараж адміністративного корпусу, складає - 60 грн за 1 палетомісце. Вартість зберігання за 165 палетомісць складає - 9900.00 грн.

Пунктом 3.1. самого публічного договору встановлено, що згідно з цим договором зберігач зобов`язується на умовах, встановлених таким договором, зберігати майно передане йому поклажодавцем, і повернути майно в цілісності на першу вимогу поклажодавця.

Підтвердженням повного та безумовного акцептування публічної оферти є підписання поклажодавцем заяви про акцепт даного договору публічного зберігання. Моментом акцепту публічної оферти вважається момент укладення цього договору (п. 3.2. договору).

Укладаючи договір, поклажодавець автоматично погоджується з повним та безумовним прийняттям положень договору, ціни договору, та всіх додатків, що є невід`ємною складовою частиною договору (п. 3.3. договору).

Відповідно до положень п. 5.2. договору, поклажодавець, водночас з оформленням (підписанням) акцепту, сплачує 100 відсотків вартості послуг за наступний місяць надання послуг шляхом перерахування на поточний рахунок зберігача грошових коштів у національній валюті України.

У подальшому поклажодавець здійснює оплату послуг зберігання в період з 20 по 25 число поточного місяця за наступний місяць надання послуг на підставі виставлених рахунків зберігача (п. 5.4. договору).

Судом встановлено, що також між сторонами було укладено договір про реструктуризацію боргу №1 від 01.07.2024 року.

В такому договорі було встановлено і погоджено сторонами, що у відповідача перед позивачем обліковується заборгованість в розмірі 15 350.00 грн станом на 24.05.2024 року.

Сторони дійшли спільної згоди укласти договір про реструктуризацію боргу, який рахується за ТОВ "НОВІ ДЕРЕВНОВУГІЛЬНІ ТЕХНОЛОГІЇ" у розмірі 15 350.00 грн відповідно до договору про надання послуг зберігання ТМЦ та додаткових послуг №23-3ФКВ від 01.06.2022 (основний договір).

Сторони погодили, що договір про реструктуризацію боргу у розмірі 15 350.00 грн укладається строком на 6 місяців та оплата здійснюється згідно встановленого графіку.

Оплата здійснюється боржником у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок кредитора, вказаний у даному договорі.

Сторони дійшли згоди, що у разі порушення боржником терміну оплати реструктуризованого боргу відповідно до п. п. 1.2. даного договору, боржник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 100% несвоєчасно сплаченої суми.

Судом також встановлено, що позивач направляв відповідачу претензію на суму 15 350.00 грн, в якій пропонував добровільно сплатити вказаний борг.

Мотивувальна частина.

Правове обґрунтування і оцінка (висновки) суду.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Положеннями ст. 11 ЦКУ передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 15 ЦКУ, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; зміна правовідношення; припинення правовідношення.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст.202 ЦК).

Статтею 204 ЦКУ передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 2 статті 214 Цивільного кодексу України передбачено, що особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані.

Згідно положень ст. 509 ЦКУ, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦКУ).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦКУ).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦКУ).

Частиною 1 ст. 604 ЦКУ передбачено, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦКУ).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦКУ, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Згідно з ст. 615 ЦКУ, у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 626 ЦКУ, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦКУ). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦКУ).

Згідно ст. 631 ЦКУ, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Нормою ст. 638 ЦКУ передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 ст. 651 ЦКУ передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили (ст. 653 ЦКУ).

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст. 654 ЦКУ).

Судом встановлено, що договір заявка від 01.06.2022 є за своєю суттю договором про надання послуг, зокрема договором перевезення.

Приписами ст. 901 ЦКУ передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦКУ).

Статтею 936 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування.

Зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення (стаття 938 ЦКУ).

Згідно з статтею 946 ЦКУ, плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. Якщо зберігання припинилося достроково через обставини, за які зберігач не відповідає, він має право на пропорційну частину плати.

Мотивована оцінка судом аргументів учасників справи.

Судом встановлено, що дійсно 01.06.2022 було підписано заяву про акцепт договору публічного зберігання №23-3ФКВ. Підписанням такої заяви відповідач підтвердив повне та беззастережне акцептування (погодження) публічної пропозиції та укладення договору з позивачем на умовах, викладених в публічній пропозиції відповідно до договору публічного зберігання.

В такій заяві вказано, що договір діє з 01.06.2022 року до 31 грудня 2022, або до моменту його дострокового розірвання, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Пунктом 1.1. такої заяви також встановлено, що відповідач приймає пропозицію зберігача щодо здійснення попередньої оплати послуг зберігання у день укладення договору на підставі наданого зберігачем рахунку. У подальшому оплата послуг зберігання здійснюється в період з 20 по 25 число поточного місяця за наступний місяць надання послуг на підставі виставлених рахунків зберігача.

В такій заяві зазначено, що вартість зберігання ТМЦ, а саме вугілля, за адресою: м. Мукачево, вул. І. Франка-Бічна, 16, гараж адміністративного корпусу, складає - 60 грн за 1 палетомісце. Вартість зберігання за 165 палетомісць складає - 9900.00 грн.

Судом встановлено, що позивачем надані послуги відповідачу на загальну суму 15 350.00 грн, що підтверджується зокрема укладеним договором про реструктуризацію боргу №1 від 01.07.2024 року.

В такому договорі було встановлено і погоджено сторонами, що у відповідача перед позивачем обліковується заборгованість в розмірі 15 350.00 грн станом на 24.05.2024 року.

Сторони дійшли спільної згоди укласти договір про реструктуризацію боргу, який рахується за ТОВ "НОВІ ДЕРЕВНОВУГІЛЬНІ ТЕХНОЛОГІЇ" у розмірі 15 350.00 грн відповідно до договору про надання послуг зберігання ТМЦ та додаткових послуг №23-3ФКВ від 01.06.2022 (основний договір).

Сторони погодили, що договір про реструктуризацію боргу у розмірі 15 350.00 грн укладається строком на 6 місяців та оплата здійснюється згідно встановленого графіку.

Оплата здійснюється боржником у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок кредитора, вказаний у даному договорі.

Позивач зазначає, що відповідачем не виконано умов такого договору, внаслідок чого він звернувся до суду за стягненням вказаного боргу в примусовому порядку.

Відповідач заяв по суті справи не подав; не долучив до матеріалів справи доказів погашення заборгованості в добровільному порядку.

Суд зазначає, що належними і допустимими доказами у справі підтверджується надання позивачем на користь відповідача послуг зберігання. Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач оспорював надані послуги, не погоджувався з їх наданням; відповідач до суду власного контррозрахунку заборгованості не подав.

На підставі вищевикладеного, суд задовольняє позовні вимоги повністю в частині стягнення з відповідача на користь позивача 15 350.00 грн за надані послуги зберігання.

Висновки суду.

Матеріалами справи підтверджується порушення прав позивача відповідачем стосовно прострочення виконання ним власних обов`язків за договором заявкою від 01.06.2022 року. Так, відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання. Матеріалами справи підтверджується наявність непогашеної заборгованості у розмірі 15 350.00 грн - основного боргу.

Згідно ч.2, 3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд.

Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 ГПК України сторонами доказів.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України», зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відтак з урахуванням усіх встановлених обставин та зроблених правових висновків, враховуючи аргументи позивача та подані ним докази, суд вказує, що існують підстави для повного задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення заборгованості.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 129 ГПК України, на відповідача покладаються витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволених позовних вимог у розмірі - 3028.00 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 11, 13, 14, 73 - 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нові деревновугільні технології", код ЄДРПОУ - 43263591, 61052, Харківська область, м. Харків, вул. Велика Панасівська, буд. 66, кв. 13, 14, 15, на користь Концерн "Військторгсервіс", код ЄДРПОУ - 33689922, в особі філії Західного регіонального управління, код ЄДРПОУ - 38076799, м. Львів, вул. Плугова, 12а, суму основної заборгованості за публічним договором зберігання в розмірі 15 350.00 грн (п`ятнадцять тисяч триста п`ятдесят гривень 00 копійок).

3. Судові витрати покласти на відповідача у справі.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нові деревновугільні технології", код ЄДРПОУ - 43263591, 61052, Харківська область, м. Харків, вул. Велика Панасівська, буд. 66, кв. 13, 14, 15, на користь Концерн "Військторгсервіс", код ЄДРПОУ - 33689922, в особі філії Західного регіонального управління, код ЄДРПОУ - 38076799, м. Львів, вул. Плугова, 12а, сплачений судовий збір у розмірі 3028.00 грн (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок).

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Згідно ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено та підписано - 03.04.2026 року.

Суддя Пригуза П.Д.