УХВАЛА

м. Київ

06.04.2026Справа № 910/3839/26

Господарський суд міста Києва у складі Демидової М.О., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАР ІНВЕСТ» (65062, Одеська обл., місто Одеса, вул. Посмітного, буд.13 А, код 42913317)

про забезпечення позову від 03.04.2026 до подання позовної заяви

заявник (позивач) Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАР ІНВЕСТ» (65062, Одеська обл., місто Одеса, вул. Посмітного, буд.13 А, код 42913317)

відповідач 1: Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву (01032, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. 50-Г, код 19030825)

відповідач 2: Державне підприємство "Національний спортивний комплекс" «ОЛІМПІЙСЬКИЙ» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд.55, код 14297707)

третя особа: Печерський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (01011, м. Київ, вул. Різницька, буд. 11-Б, код 34979022)

Без виклику (повідомлення) представників учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАР ІНВЕСТ» (далі - заявник) звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову від 03.04.2026.

У заяві про забезпечення позову Товариство просить заборонити Печерському відділу Державної виконавчої служби у місті Києві (код 34979022), Регіональному відділенню Фонду державного майна України по місту Києву (код 19030825), Державному підприємству «Національний спортивний комплекс «Олімпійський» (код 14297707) вживати будь-які дії, направлені на обмеження права Товариства з обмеженою відповідальністю «Фар Інвест» (код 42913317) в користуванні нежитловими приміщеннями, площею 609,95 кв.м., що розміщені за адресою: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 55, на 0-му поверсі (рівні) будівлі спорткомплексу, включно із забороною будь-якого обмеження доступу ТОВ «Фар Інвест», його працівникам та відвідувачам до приміщення та майна що знаходиться в ньому.

Заявник обґрунтовує заяву тим, що між ТОВ «ЇМЗАДВОХ» (нині ТОВ «АВТО МУЗЕЙ») та Регіональним відділенням ФДМУ по м. Києву укладено договір оренди №8537 від 13.09.2019, на підставі якого між ТОВ «ЇМЗАДВОХ» та ТОВ «АВТОМАКСИМУМ» (нині ТОВ «ФАР ІНВЕСТ») укладено договір суборенди №1 від 15.11.2019, посвідчений нотаріально, який не розірвано, а право суборенди зареєстроване. Рішенням Господарського суду м. Києва від 02.12.2024 у справі №910/10859/24 розірвано договір оренди №8537 та постановлено виселити ТОВ «АВТО МУЗЕЙ», при цьому вимоги до ТОВ «ФАР ІНВЕСТ» не заявлялися. Незважаючи на це, у межах виконавчого провадження №79459808 з виконання наказу суду від 29.09.2025, а також у зв`язку з поданням заяви про зміну способу та порядку виконання рішення (розгляд призначено на 09.04.2026), відповідачі та орган ДВС вчиняють дії, спрямовані на обмеження доступу до приміщення та фактичне виселення заявника. Зазначені обставини, на думку заявника, свідчать про наявність реальної загрози порушення прав заявника та ускладнення їх ефективного захисту, що зумовлює необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

При цьому, заявник наголосив, що він має намір звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні майном.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАР ІНВЕСТ» про забезпечення позову суд дійшов викладених нижче висновків.

Частиною 1 статті 140 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (ч. 2 ст. 136 ГПК України).

Положеннями частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позов забезпечується, зокрема: 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Суд відзначає, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів та, вживаючи заходи забезпечення позову, слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України, викладені у постановах Верховного Суду від 08.07.2022 у справі №904/9691/21, від 24.06.2022 у справі №904/8506/21, від 21.04.2022 у справі №922/3109/21, від 21.10.2021 у справі №910/20007/20, від 11.11.2020 у справі № 910/13709/19, від 26.10.2020 у справі №907/477/20 та від 14.06.2018 у справі №916/10/18.

При цьому, під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в частини 2, 5, 6, 7 статті 137 ГПК України), про що зазначено в постановах Верховного Суду від 24.10.2022 у справі №916/950/22 та від 15.05.2019 у справі №910/688/13.

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи.

Суд встановив, що у процесі примусового виконання перебуває рішення суду у справі № 910/10859/24 від 02.12.2024, яким вирішено розірвати договір оренди державного нерухомого майна, що належить до державної власності № 8537 між товариством з обмеженою відповідальністю «Їмзадвох» та Регіональним відділення Фонду державного майна України по місту Києву, який посвідчено 13.09.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Денисом Михайловичем та зареєстровано в реєстрі за № 557; виселити товариство з обмеженою відповідальністю «Авто музей» з державного нерухомого майна площею 609,95 кв.м., що розміщене за адресою: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 55, на 0-му поверсі (рівні) будівлі спорткомплексу, та відкрите виконавче провадження №79459808.

У заяві про забезпечення позову до його подання заявник просить заборонити органу державної виконавчої служби та іншим особам вчиняти будь-які дії,, спрямовані на обмеження користування спірним майном. За змістом заявлених вимог, їх задоволення призведе до унеможливлення реалізації виконавчих дій у межах виконання судового рішення, що набрало законної сили.

Таким чином, заявлені заходи забезпечення позову за своєю правовою природою спрямовані не на забезпечення позову, а на фактичне зупинення виконання судового рішення, що є неприпустимим.

Як вбачається з матеріалів заяви, право користування спірним майном заявник обґрунтовує договором суборенди № 1 від 15.11.2019, зареєстрованим в реєстрі за №702, укладеним на підставі договору оренди державного майна №8537 від 13.09.2019. Разом з тим, судом встановлено, що договір оренди, який був підставою для укладення договору суборенди, розірвано на підставі рішення суду.

За таких обставин питання наявності у заявника самостійного права користування спірним майном, його обсягу та правової природи є спірним та підлягає дослідженню під час розгляду справи по суті.

Водночас на даній стадії суд не вбачає достатніх підстав вважати таке право безспірним та таким, що потребує негайного захисту шляхом вжиття заходів забезпечення позову.

Метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (рішення ЄСПЛ від 13.01.2011 у справі «Кюблер проти Німеччини»).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (відповідачів) або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №910/18739/16, від 21.10.2021 у справі № 910/20007/20).

Крім того, заявник посилається на вчинення відповідачами та іншими особами дій, спрямованих на обмеження доступу до майна. Водночас наведені доводи не підтверджені належними та допустимими доказами, які б свідчили про реальну та безпосередню загрозу порушення прав заявника. Сам факт відкриття виконавчого провадження та вчинення виконавчих дій не може свідчити про протиправність таких дій або неможливість захисту прав заявника у встановленому законом порядку.

Заявлені заходи забезпечення позову передбачають заборону державним органам та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо спірного майна, отже вжиття таких заходів призведе до обмеження повноважень органів державної влади щодо реалізації рішення суду та управління державним майном.

Таким чином, заявлений захід забезпечення позову не відповідає критеріям співмірності та адекватності, оскільки застосування таких заходів фактично унеможливить виконання судового рішення та порушить баланс інтересів сторін, оскільки інтерес заявника буде забезпечено за рахунок повного обмеження прав інших осіб.

Заява про вжиття заходів забезпечення позову обґрунтована, зокрема, тим, що існує ризик порушення прав заявника у зв`язку з вчиненням дій щодо обмеження користування спірним майном.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів осіб чи учасників процесу, що відповідає правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18.

В порушення вищевикладеного, заявником не надано належних та допустимих доказів (у розумінні ст. 76, 77 ГПК України) існування на даний час такої необхідності для вжиття судом визначених заходів забезпечення позову.

Статтею 129 Конституції України, як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

За таких обставин, оцінивши доводи заявника щодо необхідності термінового вжиття заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку про відсутність, на даний час, визначених законом підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

У той же час, у разі виникнення дійсних належним чином підтверджених обставин, які були б достатніми для забезпечення позову, заявник не позбавлений права звернутись з відповідною заявою до суду в подальшому.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за подання заяви про забезпечення позову покладається на заявника.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 138-140 та ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАР ІНВЕСТ» про забезпечення позову до подачі позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили 06.04.2026 та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя Марія ДЕМИДОВА