ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року Справа №902/1084/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Філіпова Т.Л.

суддя Миханюк М.В.

секретар судового засідання Левчук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Вінницької міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітеком" на рішення Господарського суду Вінницької області від 21.11.2025 (суддя Нешик О.С., повне рішення складено 08.12.2025)

за позовом Заступника керівника Вінницької окружної прокуратури в інтересах держави

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітеком"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "АВМ Агроінвест"

3) Вінницької міської ради

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсними договорів купівлі-продажу землі, витребування земельних ділянок

за участю:

прокурора - Лис Н.В.,

представника відповідача-1 - не з`явився,

представника відповідача-2 - не з`явився,

представника відповідача-3 - Вініцька Б.А.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 21.11.2025 позов задоволено частково. Визнано незаконним рішення 40 сесії Вінницької міської ради 6 скликання "Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення" №1558 від 27.12.2013 в частині надання ТОВ "Вітеком" у власність, шляхом продажу, земельну ділянку з к.н.:03:002:0156 площею 0,2175 га та земельну ділянку з к.н.:03:002:0155 площею 0,2307 га.

Визнано недійсними договори купівлі-продажу земельних ділянок з к.н. :03:002:0155, площею 0,2307 га за №604 від 19.03.2014; к.н.:03:002:0156 площею 0,2175 га за №605 від 19.03.2014.

Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "АВМ Агроінвест" на користь територіальної громади міста Вінниці в особі Вінницької міської ради земельну ділянку з к.н.:03:002:0155 по просп.Коцюбинського, буд.13-Б у м.Вінниці, площею 0,2307 га та земельну ділянку з к.н.:03:002:0156 по просп.Коцюбинського, буд.13-А у м.Вінниці, площею 0,2175 га.

Відмовлено у задоволенні вимог про скасування рішення 40 сесії Вінницької міської ради 6 скликання "Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення" №1558 від 27.12.2013 в частині надання Товариству з обмеженою відповідальністю "Вітеком" у власність, шляхом продажу, земельну ділянку з к.н.:03:002:0156 площею 0,2175 га та земельну ділянку з к.н.:03:002:0155 площею 0,2307 га.

Суд першої інстанції, враховуючи технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж спірних земельних ділянок в натурі, а також зміст оспорюваного рішення Вінницької міської ради №1558 від 27.12.2013, згідно якого ТОВ "Вітеком" передано земельні ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, зазначив, що вказані обставини не підпадають під виключення щодо проведення земельних торгів, відповідно до ч.2 ст.134 ЗК України, оскільки площа цих земельних ділянок є невідповідною площі, яка необхідна для обслуговування цих об`єктів. Таким чином, ТОВ "Вітеком" набуло право власності на неконкурентних засадах на земельні ділянки площею 0,2175 га та 0,2307 га, маючи на них нерухомість площею 5,2 кв.м та 2,5 кв.м.

Крім того, господарський суд зазначив, що право власності на нежитлові будівлі по просп.Коцюбинського, 13А та 13Б ТОВ "Вітеком" набуло 06.06.2013, а державна реєстрація земельних ділянок площею 0,2175 га та площею 0,2307 га проведена 03.09.2013. Отже, на час набуття права власності відповідачем-1 на нежитлові будівлі спірні земельні ділянки не були об`єктами цивільних прав, а тому право користування ними не могло виникнути у відповідача-1. Вінницькою міською радою при прийнятті оспорюваного рішення, порушено вимоги ч.2 ст.124, ч.1 ст.134 Земельного кодексу України, спірні земельні ділянки відчужено без проведення земельних торгів на неконкурентних засадах.

Враховуючи викладене, та з урахуванням встановлених у справі обставин та аналізу положень законодавства, суд дійшов висновку про незаконність передачі земельних ділянок на неконкурентних засадах у власність ТОВ "Вітеком" для розміщення та експлуатації торгово-сервісного комплексу (тимчасових споруд) по просп.Коцюбинського, 13, орієнтовною площею - 0,4709 га, з них: для комерційних потреб - 0,2376 га та громадських потреб - 0,2333 га за рахунок земель територіальної громади міста через неспівмірність площ відведених земельних ділянок порівняно з площами розташованих на ній будівель, а також через формування земельних ділянок як об`єктів цивільних прав на дату ухвалення спірного рішення Вінницької міської ради.

Суд також зауважив, що несформування на момент передачі ТОВ "Вітеком" спірних земельних ділянок площею 0,2270 га та площею 0,2175 га як об`єктів цивільних прав, за відсутності проектів землеустрою щодо таких земельних ділянок, відсутності відповідного обґрунтування їх розмірів і меж, відсутність обґрунтування зміни площі земельних ділянок та підстав такої зміни, невідповідність виду використання земельних ділянок функціональному призначенню будівель, які знаходяться на них, вказує про неправомірність такої передачі спірних земельних ділянок Вінницькою міською радою на користь ТОВ "Вітеком".

Враховуючи, що визначена законодавством процедура передачі земельних ділянок у власність Вінницькою міською радою не дотримана, суд визнав незаконним спірне рішення Вінницької міської ради №1558 від 27.12.2013 в частині надання ТОВ "Вітеком" у власність, шляхом продажу, земельні ділянки з к.н.:03:002:0156, :03:002:0155.

При цьому, з урахуванням ст.203, 215 ЦК України, а також встановлених порушень Вінницькою міською радою процедури щодо передачі прав власності на земельні ділянки на конкурентних засадах та визнання недійсним спірного рішення міської ради, яке стало підставою для подальшого оформлення права приватної власності на земельні ділянки на підставі договорів купівлі-продажу землі №604 від 19.03.2014 та №605 від 19.03.2014, суд вважає, що вказані правочини порушують законні інтереси та права власника комунальної землі в особі Вінницької міської ради.

Відтак, оскільки на даний час право власності на спірні земельні ділянки зареєстровано за ТОВ "АВМ Агроінвест", а тому з урахуванням поданої прокурором заяви про зміну підстав позову, господарський суд дійшов висновку, що спірні земельні ділянки підлягають витребуванню у особи, за якою зареєстровано право власності на спірні земельні ділянки, а саме - у відповідача-2 (ТОВ "АВМ Агроінвест").

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Вінницька міська рада звернулась з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апелянт, зокрема, вказує, що нормами земельного законодавства передбачено виключне право власника нерухомого майна на отримання у власність земельної ділянки, на якій воно розташоване без проведення земельних торгів. Спірні правовідносини купівлі-продажу земельної ділянки у цій справі, регулюються ст.134 ЗК України, якою на той час передбачалася лише одна умова, яка дозволяла продавати земельні ділянки державної або комунальної власності суб`єктам підприємницької діяльності не на конкурентних засадах (без проведення земельних торгів), а саме: у разі розташування на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна, що є власністю покупців цих ділянок.

Таким чином, вважає, що суд безпідставно погодився з доводами прокурора, що невідповідність площ земельних ділянок площам нерухомого майна та надання у власність ТОВ "Вітеком" земельних ділянок площею, що у декілька разів перевищує площу належного йому на праві власності нерухомого майна є підставою для задоволення позову, оскільки норми земельного законодавства, в тому числі норми ст.134 ЗК України, не ставлять в залежність при продажі площу земельної ділянки від розміру нерухомого майна, що розташоване на ній.

Скаржник зазначає про безпідставність посилання суду на подібність правовідносин та необхідність застосування до спірних правовідносин висновків, висловлених Верховним Судом в постановах, які ухвалені пізніше, ніж прийняте оскаржуване рішення міської ради №1558, оскільки рішення суду не є нормативно-правовим актом, тобто не є джерелом права у розумінні Закону України "Про правотворчу діяльність".

Відповідач-3 вказує, що суд дійшов хибного висновку про те, що відповідно до вимог ст.120, 124, ч.1, 2 ст.134 ЗК України у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно особа може набути право користування земельною ділянкою поза конкурсом "..лише під нерухомим майном та площею, необхідною для його обслуговування і експлуатації", оскільки ст.124 ЗК України регулює порядок передачі земельних ділянок в оренду, що є відмінним від предмету спору у даній справі.

Зауважує, що матеріалами справи підтверджується, що на дату прийняття спірного рішення ВМР № 1558 земельні ділянки з к.н.:03:002:0155 та :03:002:0156 були сформовані як об`єкти цивільних прав саме в тій конфігурації, площі та визначеними межами, про які йдеться в договорах купівлі-продажу, укладених 19.03.2024 між Вінницькою міською радою та ТОВ "Вітеком". На цих комунальних земельних ділянках на момент продажу розташовувалось належне ТОВ "Вітеком" нерухоме майно, що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Щодо порушення судом норм процесуального права відповідач-3 зазначає, що суд першої інстанції взяв до уваги висновок експертизи від 17.07.2025 як доказ у справі, який не є належним та допустимим доказом, оскільки не відповідає критеріям та принципам, визначених ст.3 Закону України "Про судову експертизу". Експертом при розрахунку площі земельних ділянок необхідних для обслуговування належних ТОВ "Вітеком" будівель, використовувались нормативні документи в галузі землевпорядкування та будівництва, які прийняті та набрали чинності значно пізніше періоду, коли виникли спірні правовідносини.

Також вважає, що прокурор неправильно визначив склад та процесуальний статус учасників спору у цій справі, і фактично заявив позов в інтересах органу - Вінницької міської ради до самої міської ради, що не відповідає нормам законодавства.

Відповідач-3 вказує про порушення строку позовної давності у спірних правовідносинах, оскільки спірне рішення ВМР №1558 прийнято в грудні 2013 році, а з позовною заявою прокурор звернуся до суду лише в жовтні 2022 року, тобто поза межами трирічної позовної давності без подання заяви про поновлення строку.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, ТОВ "Вітеком" також звернулось з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Крім того, у випадку обґрунтованості доводів апелянта в частині відсутності підстав для звернення прокурора із даним позовом до суду, просить позовну заяву залишити без розгляду.

Відповідач-1, зокрема, зазначає, що прокурором не дотримано процедури, встановленої ч.3, 4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру", яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, оскільки відповідно до положень ст.53, 174 ГПК України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті.

ТОВ "Вітеком", посилаючись на правові позиції Конституційного Суду України, викладені у рішенні від 03.12.2025 №6-р (ІІ)/2025, вказує на наявність процесуальних порушень судом, а саме свавільне втручання у господарську діяльність, неналежний судовий контроль, порушення принципу субсидіарності, порушення процесуальної рівності та привілейоване становище прокурора.

Вважає, що суд першої інстанції припустився грубого порушення норм матеріального та процесуального права, фактично звільнивши прокурора від обов`язку дотримання строків позовної давності, попри наявність беззаперечних доказів обізнаності органів прокуратури про спірне рішення ще у 2013 році. Такий підхід суду створив для держави дискримінаційну перевагу та знівелював принцип юридичної визначеності, оскільки прокурор навіть не ініціював питання про поновлення строків, а суд не виносив відповідної ухвали.

Також зауважує, що станом на 2013 рік законодавство не встановлювало обов`язкової прямої залежності між розміром будівлі та площею ділянки для її обслуговування. Посилання прокурора на ДБН та санітарні норми є некоректними, оскільки вони не належать до актів цивільного законодавства та на той час не містили методик розрахунку "співмірності". Крім того, висновок експерта базується на нормах, що з`явилися лише у 2017-2018 роках, що свідчить про ретроспективне застосування закону, яке прямо заборонено Конституцією України.

З огляду на наявність права власності на нерухомість, відповідач-1 вважає, що мав виключне право на отримання землі поза аукціоном згідно зі ст.134 ЗК України. Прокурор не довів належними доказами необхідність меншої площі та не оскаржив проектну документацію, яка пройшла всі стадії погодження. Оскільки основна вимога про скасування рішення міськради є необґрунтованою, усі похідні вимоги щодо визнання договорів недійсними та витребування землі також не підлягають задоволенню.

У відповідності до ст.263 ГПК України прокурор подав відзиви на апеляційні скарги відповідача 1, 3, у яких, зокрема, вказує, що суд в оскаржуваному рішенні правомірно врахував висновки КГС від 07.11.2023 у даній справі і практику Верховного Суду у подібних правовідносинах, а також вірно застосував ст.120, 134, 135 ЗК України, відповідно до яких власник нерухомості може набути право на земельну ділянку лише на ту площу, на якій така нерухомість розташована, і на площу, яка необхідна для її обслуговування. Набуття ж прав на земельну ділянку в більших розмірах потребує проведення процедури земельних торгів.

Вважає безпідставними твердження апелянта про порушення норм процесуального права судом в частині врахування висновку експерта, оскільки представник відповідачів 1, 2 у клопотанні про призначення експертизи сам же сформував перелік питань, які необхідно поставити на вирішення експертизи задля всебічного та повного розгляду справи. Тобто експертом надано відповідь на поставлене йому судом питання з урахуванням нормативно-правових актів, чинних на час проведення дослідження.

Щодо доводів відповідача-3 про неможливість звернення до суду прокурора в даному позові, посилаючись на п.33 ухвали від 26.04.2023 у справі №911/2762/19, зазначає, що у спірних правовідносинах прокуратурою подано позов як самостійним позивачем на захист інтересів держави, а не в інтересах Вінницької міської ради, оскільки остання є відповідачем у даному спорі, її рішення та укладені нею правочини є предметом оскарження.

Також зауважує, що відповідач-1 не врахував п.3, 4 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 03.12.2025 №6-р (ІІ)/2025, згідно якими вказане рішення не поширюється на правовідносини щодо представництва прокурором інтересів держави в суді, які виникли під час чинності окремих приписів абз.1 ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру", визнаних неконституційними, та продовжують існувати після втрати ними чинності, а тому відповідні доводи є безпідставними.

Заперечуючи щодо застосування строків позовної давності, прокурор зауважує, що сам по собі факт присутності представника органів прокуратури на пленарному засіданні ради під час прийняття нею оскаржених рішень не є доказом обізнаності уповноважених органів держави про порушення її прав. Крім того, під час первинного та нового розгляду даної справи відповідачами не надано жодного доказу, який би вказував на те, що прокуратурі було відомо раніше про дані порушення законодавства або вона могла дізнатися про порушення прав територіальної громади м.Вінниця при відчуженні спірних земельних ділянок.

З урахуванням наведеного, прокурор просить відмовити у задоволенні апеляційних скарг Вінницької міської ради та ТОВ "Вітеком".

У судове засідання, призначене на 26.03.2026 року, відповідачі 1, 2 не забезпечили явку своїх уповноважених представників, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду апеляційних скарг.

Разом з тим, представник відповідача-1 подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із наданням правничої допомоги під час обшуку своєму клієнту, а також у зв`язку з участю в судовому засіданні в кримінальному провадженні, у якому він здійснює захист обвинуваченого.

Розглядаючи подане клопотання, колегія суддів зазначає, що за змістом ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Крім того, норми чинного законодавства не обмежують представництво сторін конкретними особами, відтак, у відповідача-1 була можливість забезпечити участь іншого представника, для захисту своїх прав, при розгляді даної справи.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п.35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 вказано, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

З огляду на вказане, зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, приймаючи до уваги ст.269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, враховуючи, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, а також те, що правова позиція відповідача-1 викладена в апеляційній скарзі та заслухана судом в судових засіданнях, і про її зміну апелянт будь-яких заяв або клопотань не подавав, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання ТОВ "Вітеком" про відкладення розгляду справи та відповідно можливість розгляду апеляційних скарг за відсутності представників відповідача 1, 2 за наявними у справі матеріалами.

26.02.2026 року від відповідача-1 надійшло клопотання про призначення додаткової (повторної) експертизи у даній справі через наявність численних порушень під час проведення експертизи від 17.07.2025 року, у зв`язку з чим у відповідача-1 виникли обґрунтовані сумніви щодо законності проведеної експертизи.

Щодо вказаного клопотання про призначення експертизи апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з положеннями ст.1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Суд звертає увагу, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування (постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.10.2018 у справі № 910/9971/17).

Крім того, одним з головних критеріїв, якими користується суд, вирішуючи питання про необхідність призначення у справі судової експертизи є визначення кола тих обставин, які мають значення для справи. Якщо з`ясування цих обставин є необхідним і потребує спеціальних знань, проведення судової експертизи визнається судом доцільним

Аналізуючи зміст питань, які відповідач-1 просить поставити на вирішення експерта, вбачається, що друге питання, викладене у клопотанні, стосується виключно правових питань, що відповідно до абз.2 ч.2 ст.99 ГПК України не допускається та не належать до компетенції експерта, а їх вирішення є прерогативою господарського суду.

Окрім того, щодо сформованого першого питання колегія суддів зауважує, що у матеріалах справи наявний висновок експертів за результатами проведення комплексної судової земельно-технічної, будівельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою від 17.07.2025, який уже містить відповідь на питання, яке відповідач-1 просить поставити перед експертом при проведенні повторної експертизи.

При цьому, як убачається з клопотання про призначення судової експертизи, поданого ТОВ "АВМ Агроінвест" у суді першої інстанції (т.5, а.с.167-173), представником якого є Сувалов В.О., саме цим представником було подано відповідне клопотання і в суді апеляційної інстанції, та сформульовано питання з метою всебічного і повного розгляду справи, яке ухвалою суду першої інстанції від 19.02.2024 було поставлено на вирішення експерта. Тобто експертом надано відповідь на поставлене йому судом питання з урахуванням нормативно-правових актів, чинних на час проведення дослідження.

При цьому апеляційний суд, зважаючи на обізнаність експертів про передбачену ст. 384 та ст. 385 КК України кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, надання ними відповідей на всі питання, поставлені судом і такі, що є предметом дослідження у даній справі, не вбачає обґрунтованих сумнівів щодо правильності такого висновку, який підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами у справі відповідно до ст.86 ГПК України.

Також суд апеляційної інстанції враховує, що очевидне безпідставне призначення судової експертизи має наслідком порушення прав та охоронюваних законом інтересів учасників справи, у тому числі права на розгляд справи судом встановленим законом, у розумний строк, тому у такому випадку відмова у призначенні судової експертизи, що має наслідком зупинення провадження у справі, ґрунтується на засадах верховенства права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність дійсної потреби у спеціальних знаннях та відповідно правових підстав для призначення додаткової (повторної) експертизи, у зв`язку з цим у задоволенні відповідного клопотання відповідача-1 слід відмовити.

Відповідно до ч.1, 4 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційні скарги в межах вимог та доводів наведених в них, відзиви на апеляційні скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Вінницької міської ради від 29.09.2005 №1403 надано ТОВ "Вітеком" дозвіл (№ 864) на складання проекту відведення земельної ділянки для розміщення та експлуатації торгово-сервісного комплексу (тимчасових споруд) на просп. Коцюбинського, 13, в м. Вінниці орієнтовною площею - 0,4709 га, з них: для комерційних потреб - 0,2376 га та громадських потреб - 0,2333 га за рахунок земель територіальної громади міста (т.1, а.с.63).

11.10.2005 року ТОВ "Вітеком" звернулося з листом №13/1 до Державного підприємства "Поділлягеодезкартографія", у якому просило виготовити проект відведення земельної ділянки ТОВ "Вітеком", розташованої на просп. Коцюбинського, 13, в м. Вінниці (т.1, а.с.38).

Подільським державним підприємством геодезії, картографії та кадастру на підставі договору із ТОВ "Вітеком" від 11.10.2005 №365 розроблено проект землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки (т.1, а.с.33-37).

16.12.2005 року на підставі рішення від 02.12.2005 №1597 між Вінницькою міською радою (орендодавець) та ТОВ "Вітеком" (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: м. Вінниця, просп. Коцюбинського (біля будівлі м`ясо-молочного павільйону), площею 0,3604 га для комерційного використання. Державна реєстрація договору від 21.12.2005 № 72.

Відповідно до п.1, 2 вказаного договору, орендодавець надає, а орендар набуває право на оренду земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: м. Вінниця, просп. Коцюбинського (біля будівлі м`ясо-молочного павільйону). Земельна ділянка виділена в натурі (на місцевості) у встановленому законом порядку.

Умовами договору оренди також встановлено, що на земельній ділянці об`єкти нерухомого майна відсутні; на земельній ділянці, яка надається в користування, інженерні комунікації відсутні. Дороги, площадки з твердим покриттям є в наявності; права третіх осіб на земельну ділянку - іпотеки немає; мета використання земельної ділянки: земельна ділянка передається в оренду з метою несільськогосподарського використання для комерційного використання; договір укладається терміном на 25 (двадцять п`ять) років з моменту прийняття рішення Вінницькою міською радою. Договір набуває чинності з дня його державної реєстрації та діє до 02.12.2030.

21.12.2005 року сторони договору склали акт приймання-передачі земельної ділянки площею 0,3604 га, що розташована в м.Вінниці, на просп. Коцюбинського (біля будівлі м`ясо-молочного павільйону).

Земельна ділянка виділена в натурі, її межі чітко визначені на місцевості та закріплені відповідними межовими знаками. Земельна ділянка передається орендарю вільною від забудови. На земельній ділянці інженерні комунікації відсутні, про що зазначено в договорі. Категорія земель (цільове призначення) - землі житлової та громадської забудови; функціональне використання - для комерційного використання.

28.01.2009 року між Вінницькою міською радою (орендодавецть) та ТОВ "Вітеком" (орендар) на підставі рішення від 23.05.2008 №1931 укладено договір оренди земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: м. Вінниця, просп. Коцюбинського (біля будівлі м`ясо-молочного павільйону), площею 0,3604 га для комерційного використання. Державна реєстрація договору від 04.02.2009 № 09.

Відповідно до умов п.1, 2 договору, орендодавець надає, а орендар набуває право на оренду земельної ділянки яка знаходиться за адресою: м. Вінниця, просп. Коцюбинського (біля будівлі м`ясо-молочного павільйону). Земельна ділянка виділена в натурі (на місцевості) у встановленому законом порядку.

Сторони також передбачили, що на земельній ділянці об`єкти нерухомого майна відсутні; на земельній ділянці, яка надається в користування, інженерні комунікації відсутні. Дороги, площадки з твердим покриттям є в наявності; права третіх осіб на земельну ділянку - іпотеки немає; мета використання земельної ділянки: земельна ділянка передається в оренду з метою несільськогосподарського використання для комерційного використання; договір укладається терміном до 02.12.2030 з моменту прийняття рішення Вінницькою міською радою про надання земельної ділянки в оренду.

04.02.2009 сторонами договору складено акт приймання-передачі земельної ділянки площею 0,3604 га, розташованої в м.Вінниця на просп. Коцюбинського (біля будівлі м`ясо-молочного павільйону).

Земельна ділянка виділена в натурі, її межі чітко призначені на місцевості та закріплені відповідними межовими знаками. Земельна ділянка передається орендарю вільною від забудови. На земельній ділянці інженерні комунікації відсутні, про що зазначено в договорі. Категорія земель (цільове призначення) - землі житлової та громадської забудови; функціональне використання - для комерційного використання.

Рішенням Вінницької міської ради від 31.05.2013 №1299 (п.9 додатку 2 до рішення) ТОВ "Вітеком" надано дозвіл на розроблення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок, на яких знаходяться належні заявнику об`єкти нерухомого майна, розташовані на просп. Коцюбинського, 13 у м. Вінниці, орієнтовною загальною площею 0,4709 га, в тому числі ділянка №1 площею 0,2439 га на просп.Коцюбинського, 13-Б; ділянка №2 площею 0,2270 га на просп. Коцюбинського, 13-А, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, за рахунок земель територіальної громади міста.

Підпунктом 10.1 п.10 додатку 2 до цього рішення надано дозвіл на проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок несільськогосподарського призначення, що знаходяться на просп. Коцюбинського, 13 у м.Вінниці, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать ТОВ "Вітеком", для будівництва та обслуговування будівель торгівлі загальною площею 0,4709 га, в тому числі ділянка № 1 площею 0,2439 га на просп. Коцюбинського, 13-Б, ділянка №2 площею 0,2270 га на просп. Коцюбинського, 13-А, за рахунок земель територіальної громади міста (договір оренди від 04.02.2009 №09).

Рішенням 33 сесії 6 скликання Вінницької міської ради від 21.06.2013 №1334:

- затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розроблену МКП "Вінницький муніципальний центр містобудування і архітектури" на замовлення ТОВ "Вітеком", площею 0,2175 га, на якій знаходиться об`єкт нерухомого майна, належний заявнику, за адресою: просп.Коцюбинського, 13-А, м. Вінниця, для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, що перебуває в оренді ТОВ "Вітеком" (договір оренди земельної ділянки від 04.02.2009 №09, к.н. 051013700:03:002:0156; п.15 додатку до рішення);

- визначено внести зміни до договору оренди земельної ділянки шляхом укладення відповідної угоди (п.15.1. додатку до рішення);

- доручено Департаменту комунальних ресурсів Вінницької міської ради зареєструвати право комунальної власності на земельну ділянку площею 0,2175 га за територіальною громадою міста в особі Вінницької міської ради в установленому законом порядку (п.15.2. додатку до рішення);

- затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розроблену МКП "Вінницький муніципальний центр містобудування і архітектури" на замовлення ТОВ "Вітеком", площею 0,2307 та, на якій знаходиться об`єкт нерухомого майна, належний заявнику, за адресою: просп.Коцюбинського, 13-Б, м. Вінниця, для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, що перебуває в оренді ТОВ "Вітеком" (договір оренди земельної ділянки від 04.02.2009 №09, к.н.051013700:03:002:0155; п.16 додатку до рішення).

- визначено внести зміни до договору оренди земельної ділянки шляхом укладення відповідної угоди (п.16.1. додатку до рішення);

- доручено Департаменту комунальних ресурсів Вінницької міської ради зареєструвати право комунальної власності на земельну ділянку площею 0,2307 га за територіальною громадою міста в особі Вінницької міської ради в установленому законом порядку (п.16.2. додатку до рішення);

- вирішено внести зміни до пункту 10.1 додатку 2 до рішення міської ради від 31.05.2013 №1299, виклавши його в такій редакції: "на проспекті Коцюбинського, 13-А у м. Вінниці, площею 0,2175 га, та на проспекті Коцюбинського, 13-Б, площею 0,2307 га для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, належні заявнику, за рахунок земель, що перебувають в оренді ТОВ "Вітеком" (договір оренди земельної ділянки від 04.02.2009 №09)" (п.17 додатку до рішення)

Рішенням Вінницької міської ради від 27.12.2013 № 1558:

- погоджено звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки несільськогосподарського призначення, яка пропонується до продажу ТОВ "Вітеком", що знаходиться на просп. Коцюбинського, 13-А, у м. Вінниці, загальною площею 2175 м2, кадастровий номер :03:002:0156, на якій розміщене майно покупця, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, за рахунок земель, що перебувають в оренді ТОВ "Вітеком";

- передано у власність шляхом продажу ТОВ "Вітеком" земельну ділянку загальною площею 2175 м2 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі на просп. Коцюбинського, 13-А у місті Вінниці;

- припинено дію договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого 04.02.2009 №09, у зв`язку з поєднанням в одній особі власника земельної ділянки та орендаря.

Спосіб продажу: продаж земельної ділянки ТОВ "Вітеком" на неконкурентних засадах відповідно до договору купівлі-продажу.

Згідно з додатком 2 до цього рішення:

- погоджено звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки несільськогосподарського призначення, яка пропонується до продажу ТОВ "Вітеком", що знаходиться на просп. Коцюбинського, 13-Б у місті Вінниці, загальною площею 2307 м2, к.н.:03:002:0155, на якій розміщене майно покупця, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, за рахунок земель, що перебувають в оренді ТОВ "Вітеком";

- передано у власність шляхом продажу ТОВ "Вітеком" земельну ділянку загальною площею 2307 м2 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, на просп. Коцюбинського, 13-Б у м. Вінниці;

- припинено дію договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого 04.02.2009 №09, у зв`язку з поєднанням в одній особі власника земельної ділянки та орендаря.

Спосіб продажу: продаж земельної ділянки ТОВ "Вітеком" на неконкурентних засадах відповідно до договору купівлі-продажу.

На підставі цього рішення між Вінницькою міською радою та ТОВ "Вітеком" укладено:

- договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19.03.2014 №605 (договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,2175 га з к.н.:03:002:0156, просп. Коцюбинського, 13-А);

- договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19.03.2014 №604 (договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,2307 га з кадастровим номером :03:002:0155, просп. Коцюбинського, 13-Б).

05.07.2021 між ТОВ "Вітеком" та ТОВ "АВМ Агроінвест" укладено договори купівлі-продажу, а саме:

- договір купівлі-продажу (реєстраційний запис №1473), відповідно до якого продавець передав у власність (продав), а покупець набув у власність (купив) всю належну продавцю нежитлову будівлю, яка розташована у м. Вінниці на просп. Коцюбинського, 13-А. Нерухомість, яка відчужується, належить продавцю, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим державним реєстратором реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 06.06.2013. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №1. Згідно з документами, що посвідчують право власності на нежитлову будівлю під літ. "А", нерухомість, яка відчужується, має загальну площу 5,2 м2. Нерухомість розташована на земельній ділянці площею 0,2175 га, яка є власністю продавця, кадастровий номер земельної ділянки :03:002:0156, та відчужується одночасно з нерухомістю;

- договір купівлі-продажу (реєстраційний запис № 1474), відповідно до якого продавець продав, а покупець купив земельну ділянку площею 0,2175 га в межах згідно з планом, к.н.:03:002:0156, цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка розташована згідно з даними, наявними в документах, що підтверджують право власності, за адресою: м.Вінниця, просп.Коцюбинського, земельна ділянка під номером 13-А;

- договір купівлі-продажу (реєстраційний запис №1475), відповідно до якого продавець передав у власність (продав), а покупець набув у власність (купив) всю належну продавцю на праві приватної власності нежитлову будівлю, яка розташована в м.Вінниці на просп.Коцюбинського, 13Б. Нерухомість, що відчужується, належить продавцю, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим державним реєстратором реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 06.06.2013. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №1. Згідно з документами, що посвідчують право власності на нежитлову будівлю під літ. "Б", нерухомість, яка відчужується, має загальну площу 2,5 м2. Нерухомість розташована на земельній ділянці площею 0,2307 га, є власністю продавця. Кадастровий номер земельної ділянки :03:002:0155, яка відчужується одночасно з нерухомістю.

- договір купівлі-продажу (посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В. В. 05.07.2021, реєстраційний запис № 1476), відповідно до якого продавець продав, а покупець купив земельну ділянку площею 0,2307 га в межах згідно з планом, к.н.:03:002:0155, цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка розташована згідно з даними, наявними в документах, що підтверджують право власності, за адресою: м. Вінниця, просп.Коцюбинського, земельна ділянка під номером №13-Б.

Прокурор, вважаючи, що рішення Вінницької міської ради від 27.12.2013 № 1558, яким земельні ділянки (к.н. 051010000:03:002:0155 площею 0,2307 га та к.н. 051010000:03:002:0156 площею 0,2175 га) передано у власність ТОВ "Вітеком" шляхом продажу, прийняте з порушенням вимог ч.1 ст.134 Земельного кодексу України, а саме без проведення земельних торгів, що свідчить про недійсність договорів купівлі-продажу, укладених на підставі цього рішення міської ради, та враховуючи, що земельні ділянки були відчужені без дотримання вимог земельного законодавства і у розмірах, що значно перевищують площу, необхідну для обслуговування будівель ТОВ "Вітеком", звернувся з відповідним позовом до суду.

Щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в даній справі, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.4, 5 ст.53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 174 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу.

Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 15.01.2020р. у справі №698/119/18.

Тобто, суд самостійно перевіряє, чи справді відсутній орган, що мав би для захисту інтересів держави звернутися до суду з таким позовом як заявив прокурор. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту. Іншими словами, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює.

Колегія суддів враховує, що у постанові від 28.09.2022 у справі №483/448/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила що, оскаржуючи рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування та правочин щодо розпорядження майном, прокурор вправі звернутися до суду або як самостійний позивач в інтересах держави, визначивши такий орган відповідачем (коли оскаржується рішення останнього), або в інтересах держави в особі відповідного органу, зокрема тоді, коли цей орган є стороною (представником сторони) правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. У разі задоволення вимоги про визнання недійсним правочину та про повернення отриманого за ним (наприклад, земельної ділянки) чи про витребування майна від набувача таке повернення та витребування відбувається на користь держави чи територіальної громади, від імені яких відповідний орган може діяти тільки як представник. Такі висновки узгоджуються з постановами Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 15.01.2020 у справі №698/119/18, від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21, від 11.06.2024 у справі №925/1133/18.

У разі, якщо державний орган або орган місцевого самоврядування діє або приймає рішення всупереч закону та інтересам Українського народу, прокурор має право діяти на захист порушених інтересів держави шляхом подання відповідного позову до суду. В цьому випадку органи, які прийняли рішення чи вчинили дії, що, на думку прокурора, порушують інтереси держави, набувають статусу відповідача.

Орган державної влади (або місцевого самоврядування), який порушив права держави чи територіальної громади прийняттям незаконного рішення від імені відповідного суб`єкта права, не може (в силу відсутності повноважень на захист) та не повинен (з огляду на відсутність спору з іншим учасником цивільних правовідносин) бути позивачем за позовом прокурора, спрямованим на оскарження незаконного рішення цього ж органу та відновлення порушених прав і законних інтересів держави чи територіальної громади. В процесуальному аспекті орган, який прийняв такий акт, не має зацікавленості у задоволенні позовних вимог, відстоюючи правомірність своїх дій, що суперечить правовому статусу позивача. Водночас доведення правомірності дій, які оспорюються позивачем, забезпечується процесуальними повноваженнями відповідача.

При цьому фактичним позивачем за позовом, поданим в інтересах держави, є держава, а не відповідний орган або прокурор.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, у даному випадку спір виник щодо земельних ділянок, які є комунальною власністю та належали територіальній громаді м. Вінниці. Особою, що здійснює правомочності власника майна, належного територіальній громаді міста Вінниця - є Вінницька міська рада.

Однак, звертаючись до суду з відповідним позовом, прокурор одним із співвідповідачів вказав саме Вінницьку міську раду, оскільки рішення та дії саме цього органу оспорюються прокурором, із зазначенням того, що вказане рішення прийнято із порушенням чинного законодавства, а вчинені договори підлягають визнанню недійсними. Цим прокурор обґрунтовував відсутність органу, уповноваженого державою здійснювати функції захисту її інтересів саме у спірних правовідносинах, тобто, навів підставу для представництва інтересів держави.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги зміст та підстави позовних вимог, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість звернення прокурора з даним позовом в інтересах держави як самостійного позивача.

З огляду на стверджуване прокурором порушення Вінницькою міською радою інтересів держави, визначення її відповідачем у цій справі та звернення прокурора як самостійного позивача, доводи апелянтів про збіг позивача та відповідача в одній особі не заслуговує на увагу та приймається апеляційним судом.

Колегія суддів враховує, що суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції від 10.04.2023 та постанову апеляційної інстанції від 06.07.2023 у даній справі та направляючи її на новий розгляд, вказав, що місцевий та апеляційний господарські суди залишили поза увагою доводи прокурора про те, що державна реєстрація права комунальної власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 051013700:03:002:0156, 051013700:03:002:0155 була проведена Вінницькою міською радою 19.03.2014, тобто після набуття ТОВ "Вітеком" права власності на об`єкти нерухомого майна - 06.06.2013, не з`ясували та не встановили, чи набувало ТОВ "Вітеком" право оренди на ці земельні ділянки у встановленому законом порядку.

Таким чином, касаційний суд дійшов висновку, що порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення цієї справи, а тому є передчасними висновки господарських судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для визнання незаконним та скасування рішення Вінницької міської ради від 27.12.2013 №1558 "Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення" в частині передачі ТОВ "Вітеком" у власність шляхом продажу земельних ділянок для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, про визнання недійсним договорів купівлі-продажу спірних земельних ділянок та повернення спірних земельних ділянок на користь територіальної громади міста Вінниці в особі Вінницької міської ради.

Відповідно до ч.1 ст.316 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Відтак, враховуючи обов`язкові вказівки Верховного Суду, викладені в постанові 07.11.2023 у даній справі, у відповідності до ст.316 ГПК України, аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду справи по суті заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом ч.1, 5 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно із ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Частинами 1, 2 ст.127 ЗК України передбачено, що органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або передають їх у користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності та набуття прав користування ними (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюються на конкурентних засадах (на земельних торгах) у формі електронного аукціону у випадках та порядку, встановлених главою 21 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.134 ЗК України, земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки комунальної власності або права на них, зокрема у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб (ч. 2 ст. 134 ЗК України).

Згідно з ч.1, 2 ст.135 ЗК України земельні торги проводяться у формі аукціону, за результатами проведення якого укладається договір купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки з учасником (переможцем) земельних торгів, який запропонував найвищу ціну за земельну ділянку, що продається, або найвищу плату за користування нею, зафіксовану в ході проведення земельних торгів. Продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюється виключно на земельних торгах, крім випадків, встановлених частинами другою і третьою статті 134 цього Кодексу.

Отже, земельним законодавством передбачений порядок відчуження земельних ділянок комунальної власності виключно на конкурентних засадах, за винятком випадків відчуження земельних ділянок, на яких розташоване належне особі на праві власності нерухоме майно.

Таке положення законодавства спрямоване на забезпечення принципу цілісності об`єта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований (слідування юридичної долі земельної ділянки долі нерухомості, що на ній розташована), закріплений у положеннях ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України.

Тобто, відповідно до вимог ст.120, 124, ч.1, 2 ст.134 ЗК України, у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно особа може набути право користування земельною ділянкою поза конкурсом лише під нерухомим майном та площею, необхідною для обслуговування і експлуатації (вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19).

Разом з тим, розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування розміщеного на ній майна, не є безмежним, оскільки у будь-якому випадку обумовлюється наявною у власника необхідністю використовувати майно за цільовим призначенням. Крім того, оскільки законодавство передбачало можливість передачі у користування земельної ділянки у разі розташування на ній об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, а щодо інших земельних ділянок право користування підлягало продажу окремими лотами на конкурентних засадах, отримання в оренду земельної ділянки у розмірах, що значно перевищують площу належного позивачу об`єкта нерухомості майна, передбачає дотримання процедури проведення земельних торгів у порядку, визначеному положеннями ст.134, 135 ЗК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.07.2022 у справі №910/5201/19).

Таким чином, право користування (власності) земельною ділянкою виникає виключно в межах, необхідних для обслуговування та експлуатації належного позивачу нерухомого майна, і не може поширюватися на інші частини земельної ділянки.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, підставою для продажу ділянок на неконкурентних засадах стало те, що за ТОВ "Вітеком" зареєстровано право власності на нерухоме майно на орендованій земельній ділянці площею 0,3604 га, яке оформлено на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради "Про оформлення права власності на нерухоме майно фізичній та юридичним особам" №965 від 25.04.2013.

Згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж спірних земельних ділянок в натурі (в експлікації земель) на ділянці площею 0,2175 га по просп.Коцюбинського, 13А, під спорудами рахується 0,0006 га, решта - під проїздами, проходами, площадками; на ділянці площею 0,2307 га по просп.Коцюбинського, 13Б під спорудами рахується 0,0003 га, решта - під проїздами, проходами, площадками.

При цьому, спірним рішенням Вінницької міської ради №1558 від 27.12.2013 було передано у власність шляхом продажу Товариству з обмеженою відповідальністю "Вітеком" земельну ділянку загальною площею 2175 кв.м для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, по просп.Коцюбинського, 13А, у м.Вінниці та передано у власність шляхом продажу ТОВ "Вітеком" земельну ділянку загальною площею 2307 кв.м для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, по просп.Коцюбинського, 13Б, у м.Вінниці.

Відтак, Товариство з обмеженою відповідальністю "Вітеком" набуло право власності на неконкурентних засадах на земельні ділянки площею 0,2175 га та 0,2307 га, маючи на них нерухомість площею 5,2 кв.м та 2,5 кв.м.

Як вбачається зі змісту висновку комплексної судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою від 17.07.2025 (т.7, а.с.185-221), на підставі проведеного дослідження та наданих матеріалів встановлено невідповідність площ земельних ділянок площею 0,2175 га (кадастровий номер :03:002:0156) та площею 0,2307 га (кадастровий номер :03:002:0155) необхідних для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель, яка розташована в м. Вінниця на просп. Коцюбинського, 13А, під літ. "А" та нежитлової будівлі, яка розташована в м. Вінниця на просп. Коцюбинського, 13Б, під літ."А".

На підставі проведеного дослідження, наданих результатів геодезичної зйомки та результатів отриманих під час натурного обстеження об`єктів дослідження, встановлені площі та розміри земельних ділянок необхідних для обслуговування нежитлових будівель розташованих в м. Вінниця на просп. Коцюбинського, 13А та 13Б під літ. "А", в межах земельних ділянок з к.н.:03:002:0156 та :03:002:0155, які за площами становлять 0,0090 га та 0,0070 га відповідно.

Колегія суддів, зважаючи на обізнаність експертів про передбачену ст. 384 та ст. 385 КК України кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, а також відсутність встановлених судом порушень під час проведення експертного дослідження, вважає, що висновок експертів відповідає вимогам ст.98, 101 ГПК України та є належним та допустимим доказом у розумінні ст.76, 77 ГПК України в підтвердження невідповідності площ земельних ділянок необхідних для обслуговування і експлуатації нежитлових будівель, належних ТОВ "Вітеком" на праві власності.

Крім того, як вірно встановив суд першої інстанції, право власності на нежитлові будівлі по просп.Коцюбинського, 13А та 13Б ТОВ "Вітеком" набуло 06.06.2013, державна реєстрація земельних ділянок площею 0,2175 га та площею 0,2307 га проведена 03.09.2013, а право комунальної власності на земельну ділянку зареєстровано Вінницькою міською радою 19.03.2014. Отже, на час набуття права власності ТОВ "Вітеком" на нежитлові будівлі спірні земельні ділянки не були об`єктами цивільних прав, а тому право користування ними не могло виникнути у відповідача-1.

При цьому, в оренді у відповідача-1 станом на момент виникнення права власності на об`єкти нерухомого майна та станом на момент прийняття оспорюваного рішення Вінницької міської ради про їх відчуження шляхом продажу перебувала земельна ділянка площею 0,3604 га.

Відтак, за ТОВ "Вітеком" було зареєстровано право власності на нерухоме майно на орендованій земельній ділянці площею 0,3604 га, яке було оформлено на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради, у той час, як оспорюваним рішенням Вінницької міської ради №1558 від 27.12.2013 передано у власність дві земельні ділянки загальною площею 0,4482 га.

Рішенням Вінницької міської ради №1403 від 29.09.2005 надано ТОВ "Вітеком" дозвіл (№864) на складання проекту відведення земельної ділянки для розміщення та експлуатації торгово-сервісного комплексу (тимчасових споруд) по просп.Коцюбинського, 13, орієнтовною площею 0,4709 га, Подільським державним підприємством геодезії, картографії та кадастру на підставі договору із ТОВ "Вітеком" №365 від 11.10.2005 розроблено проект землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки, а 16.12.2005 на підставі рішення №1597 від 02.12.2005 між Вінницькою міською радою та ТОВ "Вітеком" укладено договір оренди земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: м.Вінниця, просп.Коцюбинського, площею 0,3604 га для комерційного використання.

28.01.2009 між Вінницькою міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вітеком" на підставі рішення №1931 від 23.05.2008 знову укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,3604 га для комерційного використання, державна реєстрація договору від 04.02.2009 № 09.

Рішенням Вінницької міської ради №1299 від 31.05.2013 (п.9 додатку 2 до рішення) ТОВ "Вітеком" надано дозвіл на розроблення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок, на яких знаходяться належні заявнику об`єкти нерухомого майна, розташовані по просп.Коцюбинського, 13 у м.Вінниці, орієнтовною загальною площею 0,4709 га, в тому числі ділянка №1 площею 0,2439 га по просп.Коцюбинського, 13Б, ділянка № 2 площею 0,2270 га по просп.Коцюбинського, 13А, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Рішенням Вінницької міської ради №1334 від 21.06.2013, зокрема, затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості): площею 0,2175 га, на якій знаходиться об`єкт нерухомого майна, належний заявнику, за адресою: просп.Коцюбинського, 13А, м.Вінниця, для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, що перебуває в оренді Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітеком" (договір оренди земельної ділянки від 04.02.2009 за №09, кадастровий номер 051013700:03:002:0156); площею 0,2307 га, на якій знаходиться об`єкт нерухомого майна, належний заявнику, за адресою: просп.Коцюбинського, 13Б, м.Вінниця, для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, що перебуває в оренді Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітеком" (договір оренди земельної ділянки від 04.02.2009 за №09, кадастровий номер 051013700:03:002:0155). Передбачено також внести зміни до договору оренди земельної ділянки шляхом укладення відповідної угоди.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що несформування на момент передачі ТОВ "Вітеком" спірних земельних ділянок площею 0,2270 га та площею 0,2175 га як об`єктів цивільних прав, за відсутності проектів землеустрою щодо таких земельних ділянок, відсутності відповідного обґрунтування їх розмірів і меж, відсутність обґрунтування зміни площі земельних ділянок та підстав такої зміни, невідповідність виду використання земельних ділянок функціональному призначенню будівель, які знаходяться на них, вказує про неправомірність такої передачі спірних земельних ділянок Вінницькою міською радою на користь ТОВ "Вітеком".

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що зі змісту спірного рішення Вінницької міської ради вбачається, що у власність шляхом продажу ТОВ "Вітеком" передавались земельні ділянки не лише для обслуговування належних йому на праві власності будівель, а й для нового будівництва будівель торгівлі, що суперечить положенням ч.2 ст.134 ЗК України щодо отримання у власність земельної ділянки комунальної власності на позаконкурентних засадах.

Отримання в оренду, а згодом у власність земельної ділянки у розмірах, що значно перевищують площу належної відповідачу будівлі, для нового будівництва, передбачає дотримання процедури проведення земельних торгів у порядку, визначеному положеннями статей 134, 135 Земельного кодексу України (постанови Верховного Суду від 20.04.2021 у справі №909/1345/14, від 09.02.2018 у справі №910/4528/15-г, від 20.07.2022 у справі №910/5201/19, від 09.04.2020 у справі №910/2942/19).

Таким чином, із урахуванням встановлених обставин у справі, приймаючи до уваги неспівмірність площ відведених земельних ділянок порівняно з площами розташованих на ній будівель, а також зважаючи на несформування земельних ділянок як об`єктів цивільних прав на дату ухвалення спірного рішення Вінницької міської ради, колегія суддів дійшла висновку про порушення Вінницькою міською радою при прийнятті оспорюваного рішення вимог ч.2 ст.124, ч.1 ст.134 ЗК України щодо відчуження спірних земельних ділянок без проведення земельних торгів на неконкурентних засадах та відповідно незаконність передачі земельних ділянок на неконкурентних засадах у власність ТОВ "Вітеком" для розміщення та експлуатації торгово-сервісного комплексу (тимчасових споруд) по просп.Коцюбинського, 13, орієнтовною площею - 0,4709 га, з них: для комерційних потреб - 0,2376 га та громадських потреб - 0,2333 га за рахунок земель територіальної громади міста.

Відповідно до ч.10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Статтею 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення в зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів держави (суспільних інтересів).

Враховуючи, що визначена законодавством процедура передачі земельних ділянок у власність Вінницькою міською радою не дотримана, з урахуванням ст.21 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку про визнання незаконним та скасування рішення Вінницької міської ради "Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення" №1558 від 27.12.2013 в частині надання Товариству з обмеженою відповідальністю "Вітеком" у власність, шляхом продажу, земельних ділянок з к.н.:03:002:0156 (просп.Коцюбинського, буд.13А у м.Вінниці для будівництва та обслуговування будівель торгівлі площею 0,2175 га), к.н. :03:002:0155 (просп.Коцюбинського, буд.13Б у м.Вінниці для будівництва та обслуговування будівель торгівлі площею 0,2307 га).

Згідно з ч.4 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Із врахуванням приписів ч.4 ст.269 ГПК України, та приймаючи до уваги встановлений апеляційним судом факт неправильного застосування норм матеріального права судом першої інстанції, а саме ст.21 ЦК України щодо визнання незаконним та скасування правового акта, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові про скасування рішення Вінницької міської ради №1558 від 27.12.2013 та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позову.

Зважаючи на обґрунтування постанови Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 07.11.2023 та відповідно підстав для скасування судових рішень у даній справі, апеляційний суд зауважує, що Верховний Суд зазначив про передчасність висновків судів про відсутність підстав для визнання незаконним та скасування рішення Вінницької міської ради від 27.12.2013 №1558, при цьому не вказуючи на неналежність та неефективність обраного прокурором способу захисту порушених прав у вказаній частинні, а тому відповідні доводи апелянтів суд не приймає до уваги.

Щодо позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

До способів захисту цивільних прав та інтересів належить визнання правочину недійсним (ст.16 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені у статті 203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Враховуючи встановлення факту порушення Вінницькою міською радою процедури щодо передачі прав власності на земельні ділянки на конкурентних засадах, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання договорів купівлі-продажу земельних ділянок №604 та №605 від 19.03.2014 такими, що суперечать ч.1, 2 ст.134, ст. 79-1, 116, 120, 123, 124, 186 ЗК України, ст. 22, 50, 55 Закону України "Про землеустрій", ст. 24, 34 Закону України "Про Державний земельний кадастр", та відповідно наявність правових підстав для задоволення вимог прокурора в частині визнання недійсними вказаних договорів на підставі п.1, 3 ч.1 ст.203, ст.215 ЦК України.

У відповідності до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відтак, у покупця за недійсними договорами купівлі-продажу (ТОВ "Вітеком") не виникло право на розпорядження спірними земельними ділянками.

Статтею 387 Цивільного кодексу України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, законодавцем визначено, що однією з ознак добросовісного набувача є придбання майна за оплатним договором.

Як вірно встановлено господарським судом, рішеннями Господарського суду Вінницької області від 11.05.2023 у справі №902/408/23 та від 30.05.2023 у справі №902/407/23 за позовом ТОВ "Вітеком" до ТОВ "АВМ Агроінвест" розірвані договори купівлі-продажу спірних земельних ділянок від 05.07.2021 з к.н.:03:002:0155, :03:002:0156 з підстав невиконання з боку ТОВ "АВМ Агроінвест" істотної умови договору, а саме зобов`язання щодо сплати коштів за земельну ділянку.

Таким чином, ТОВ "АВМ Агроінвест" зареєструвало за собою право власності на придбані земельні ділянки, не виконавши перед продавцем зобов`язання щодо сплати коштів за них, тобто фактично набуло право власності на земельні ділянки безоплатно.

Крім того, судом враховується, що ТОВ "Вітеком", розірвавши в судовому порядку укладені 05.07.2021 договори купівлі-продажу спірних земельних ділянок з к.н. :03:002:0155, :03:002:0156 з підстав невиконання ТОВ "АВМ Агроінвест" зобов`язання щодо сплати коштів за земельну ділянку, і повернувши спірне майно в свою власність, не вчиняло активних дій щодо перереєстрації за собою права власності на спірні земельні ділянки. Водночас, ТОВ "Вітеком", ініціювавши в судовому порядку розірвання договорів купівлі-продажу на підставі нездійснення оплати, не ставило під сумнів правомірність передачі майна ТОВ "АВМ Агроінвест" в іпотеку громадянину ОСОБА_1 на підставі іпотечного договору.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що ТОВ ТОВ "АВМ Агроінвест" у розумінні ст.388 ЦК України не може вважатися добросовісним власником, оскільки спірні ділянки набуті ним у власність безоплатно.

Враховуючи визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки №604, №605 від 19.03.2014, приймаючи до уваги, що на даний час право власності на спірні земельні ділянки зареєстровано за відповідачем-2, спірні земельні ділянки підлягають витребуванню у Товариства з обмеженою відповідальністю "АВМ Агроінвест" на користь територіальної громади міста Вінниці в особі Вінницької міської ради.

Аналізуючи обставини даної справи, та враховуючи висновки суду щодо порушення Вінницькою міською радою при прийнятті оспорюваного рішення вимог ч.2 ст.124, ч.1 ст.134 ЗК України щодо відчуження спірних земельних ділянок без проведення земельних торгів на неконкурентних засадах та відповідно незаконність передачі земельних ділянок на неконкурентних засадах у власність ТОВ "Вітеком" згідно договорів купівлі-продажу, а також висновки суду щодо недобросовісності набувача спірних земельних ділянок, колегія суддів вважає, що витребування вказаних земельних ділянок не порушує принципів правомірного втручання у право мирного володіння спірним з урахуванням ст.1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що можливість втручання у право власності шляхом визнання недійсними правочинів передбачена у ЦК України. Підстави для такого визнання є доступними, чіткими, а наслідки їхнього застосування - передбачуваними для сторін правочинів.

Втручання держави в право особи на мирне володіння майном є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися "значною свободою (полем) розсуду".

Суд першої інстанції вірно зауважив, що цей спір становить значний суспільний інтерес, оскільки на спірних земельних ділянках свою підприємницьку діяльність тривалий час здійснюють десятки підприємців міста Вінниці. Останні вбачали порушення своїх прав у тому, що будівництво торгово-сервісного комплексу на спірних земельних ділянках унеможливить здійснення ними своєї підприємницької діяльності.

Оцінюючи наявність правових підстав для застосування строку позовної давності у даній справі, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.3, 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст.267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право).

Отже, за змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу).

При цьому, і в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів або інтересів територіальної громади.

Позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду в разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів (відповідний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 року в справі № 362/44/17).

Із матеріалів справи вбачається, що Вінницька міська рада та ТОВ "Вітеком" подали до суду заяви про застосування строків позовної давності у даній справі. Заявники вважають, що прокурору було відомо про прийняте Вінницькою міською радою рішення та передачу земельних ділянок ще у 2013 році, оскільки прокурор м.Вінниці Кобко С.Л. був присутній на сесії Вінницької міської ради 27.12.2013.

Колегія суддів враховує, що згідно правової позиції, викладеної в п.112 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №488/5027/14 від 07.11.2018, сам по собі факт присутності представника органів прокуратури на пленарному засіданні ради під час прийняття нею оскаржених рішень не є доказом обізнаності уповноважених органів держави про порушення її прав.

Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції, суду не надано доказів про те, що прокурору міста Вінниці Кобко С.Л. під час участі у зазначеній сесії Вінницької міської ради були надані відповідні матеріали, пояснювальна записка та інше, з яких прокурор мав би реальну можливість, приймаючи участь в засіданні сесії, на місці зробити висновок про те, що спірне рішення Вінницької міської ради від 27.12.2013 порушує інтереси держави в особі Вінницької територіальної громади.

Як вбачається з матеріалів справи та поданих Вінницькою окружною прокуратурою процесуальних документів під час судового розгляду, прокуратура дізналася про порушення вимог законодавства при прийнятті спірного рішення Вінницькою міською радою у вересні 2022 року після надходження колективного звернення жителів м.Вінниці.

Будь-яких належних та допустимих доказів у розумінні ст.76, 77 ГПК України в спростування обставин того, що прокурор знав про порушення інтересів територіальної громади до моменту отримання звернення громадян, відповідачі суду не надали.

Зважаючи на викладене та всі встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що прокурор не пропустив строк звернення до суду з даним позовом, а відтак заяви відповідачів про застосування строків позовної давності не підлягають до задоволення, про що вірно вказав суд першої інстанції.

У силу приписів ч.1 ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, зазначені в апеляційних скаргах доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, апелянти не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.73, 76-79, 86 ГПК України.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення рішення Господарського суду Вінницької області від 26.11.2025 в частині задоволених позовних вимог без змін, з огляду на що апеляційні скарги Вінницької міської ради та ТОВ "Вітеком" задоволенню не підлягають.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема судів, мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і в процесуальному сенсах, а інші доводи, викладені у апеляційних скаргах, не спростовують вказаного висновку.

Оскільки відсутні підстави для задоволення апеляційних скарг, судовий збір за їх подачу покладається на скаржників згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційні скарги Вінницької міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітеком" на рішення Господарського суду Вінницької області від 21.11.2025 у справі №902/1084/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 21.11.2025 у справі №902/1084/22 в частині відмови у позові про скасування рішення Вінницької міської ради №1558 від 27.12.2013 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задоволити.

3. Скасувати рішення 40 сесії Вінницької міської ради 6 скликання "Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення" №1558 від 27.12.2013 в частині надання Товариству з обмеженою відповідальністю "Вітеком" у власність, шляхом продажу, земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0156 по просп.Коцюбинського, буд.13-А в м.Вінниця для будівництва та обслуговування будівель торгівлі площею 0,2175 га, про що зазначено в додатку 1 до вказаного рішення, та земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0155 по просп.Коцюбинського, буд.13-Б у м.Вінниця для будівництва та обслуговування будівель торгівлі площею 0,2307 га, про що зазначено в додатку 2 до вказаного рішення.

4. У решті рішення Господарського суду Вінницької області від 21.11.2025 у справі №902/1084/22 залишити без змін.

5. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена "01" квітня 2026 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Миханюк М.В.