РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.04.2026Справа № 910/523/26

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С. О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ БІОТЕСТЛАБ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСДЖЕЙНТ 8"

про стягнення 585660,60 грн

без повідомлення (виклику) учасників справи

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ БІОТЕСТЛАБ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСДЖЕЙНТ 8" про стягнення 585660,60 грн заборгованості за договором поставки №1278 від 30.06.2023, з яких: 456502,82 грн - основний борг, 104415,25 грн - пеня, 14637,14 грн - інфляційні втрати, 10105,39 грн - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем обов`язків відповідно до умов договору поставки №1278 від 30.06.2023 в частині оплати.

Процесуальні дії у справі, розгляд заяв, клопотань

Господарський суд міста Києва ухвалою від 26.01.2026 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/523/26, визнав справу малозначною, розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

11.02.2026 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

19.02.2026 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив та клопотання про долучення документів про витрати.

23.03.2026 через систему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання про долучення документів про витрати.

25.03.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання про виправлення описки в позовній заяві, а саме в сумі судового збору, яка оплачена позивачем - 8784,91 грн.

Відповідно до ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Згідно із ч.8 ст.252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Частиною 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі укладеного між сторонами договору поставки №1278 від 30.06.2023, позивач у період 2024-2025 поставив відповідачу товар на суму 1928893,42 грн.

Однак, відповідач взяті на себе грошові зобов`язання у повному обсязі не виконав, а саме здійснив часткову оплату поставленої продукції, внаслідок чого заборгованість відповідача перед позивачем становить 456502,82 гр.

За твердженням позивача, неоплаченими є видаткові накладні №15089 від 08.07.2025 на суму 451477,16 грн та № 15090 від 08.07.2025 на суму 5025,66 грн.

Посилаючись на порушення відповідачем строків оплати, позивач нарахував 104415,25 грн пені, 14637,14 грн інфляційних втрат та 10105,39 грн 3% річних.

Позиція відповідача

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що у п. 2.4 договору сторони погодили, що поставка продукції здійснюється продавцем на умовах FCAсклад перевізника відповідно до Incoterms 2020. Поставка товару не відбувалась за правилами FCAсклад перевізника згідно Інкотермс 2020, що є порушенням п. 2.4. договору поставки з боку продавця. Позивач не виконав своє зобов`язання з поставки продукції на умовах FCAсклад Інкотермс-2020, тобто поставити товар на склад перевізника. За таких умов, товар вважається поставленим відповідачу з дати прибуття його в місце поставки. Сторони в укладеному догові не встановили момент виконання продавцем обов`язку передати товар, а лише встановили момент переходу права власності на товар, "момент поставки товару" і "момент переходу права власності" не є тотожними та у даному випадку, враховуючи зміст укладеного між сторонами договору, не збігаються у часі.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

30.06.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ БІОТЕСТЛАБ" (далі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАНСДЖЕЙНТ 8" (далі - покупець) укладено договір поставки № 1278 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов`язується передавати у власність, а покупець приймати та оплачувати ветеринарні препарати, обладнання та іншу ветеринарну продукцію (в подальшому - Товар) на умовах, викладених в цьому договорі.

Найменування товару, одиниці виміру товару, його кількість, асортимент, ціна тощо визначаються у видаткових накладних, які є його невід`ємною частиною (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 5.2 договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 31.05.2024) умови оплати: 100% вартості кожної партії товару сплачується протягом 60 календарних днів з моменту переходу права власності на товар згідно видаткової накладної. Датою переходу права власності на товар вважається дата виписки відповідної видаткової накладної.

У п. 5.3 договору сторони погодили:

- рахунки на оплату товару передаються покупцю засобами факсимільного/електронного зв`язку, оригінал рахунку надається продавцем разом з товаром, що постачається. Якщо покупець прийняв товар (підписав відповідну видаткову накладну) - вважається, що він отримав оригінал рахунку і не може у випадку несвоєчасної оплати товару посилатися на відсутність рахунку на оплату;

- грошові кошти, що надходять від покупця як оплата за отриманий по договору товар, зараховуються продавцем в рахунок погашення заборгованості покупця послідовно, починаючи з першої за датою видачі неоплаченої видаткової накладної, незалежно від вказаного в платіжному дорученні призначення платежу.

Згідно з п. 6.1 договору останній набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2025 включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором, якщо інше не передбачено умовами договору.

Відповідно до п. 9.5 договору сторони домовилися про можливість використання електронного документообігу шляхом обміну електронними документами у розумінні Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг". До електронних документів, що застосовуються для підтвердження виконання даного договору відносяться: договір, додаткові угоди до нього, додатки, рахунки, первинні бухгалтерські документи, акти звірки розрахунків, листи, заявки, специфікації та інші документи, що можуть складатися в електронній формі. Сторони домовилися, що електронні документи, які відправлені засобами електронного документообігу та підписані з використанням кваліфікованого електронного підпису, мають повну юридичну силу, породжують права та обов`язки для сторін, можуть бути представлені до суду в якості належних доказів та визнаються рівнозначними документам, що складаються на паперовому носії. Підтвердження передачі електронних документів (відправлення, отримання, тощо) вважається належним підтвердженням фактичного прийому-передачі таких документів уповноваженими особами сторін і не вимагає додаткового доказування. Електронний документообіг здійснюється за допомогою програмного забезпечення та інших програм, що об`єднані на уніфікованій платформі «ПТАХ» (M.E.Doc, СОТА, Fredo, Flydoc), Вчасно або інших програм/сервісів, використання яких погоджено сторонами.

Сторони зобов`язані слідкувати за надходженням електронних документів та своєчасно здійснювати їх приймання та перевірку.

Електронні документи вважаються підписаними і набирають чинності у випадках, коли вони були підписані КЕП стороною-відправником та отримані стороною-одержувачем (про що сторона-відправник отримала повідомлення в електронній формі), якщо протягом 5 (п`яти) календарних днів від їх отримання або іншого, передбаченого договором строку, сторона- одержувач не підписала такі електронні документи або не надіслала стороні-відправнику мотивованої відмови від даного електронного документу. Мотивована відмова від електронних документів надсилається стороною-отримувачем через механізм відхилення електронних документів з обов`язковим наданням коментарів про обґрунтовані причини такого відхилення.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору у період 2025 році позивач поставив відповідачу товар на суму 1258640,19 грн, на підтвердження чого до матеріалів справи долучені видаткові накладні: № 10505 від 26.02.2025 на суму 249408,68 грн, № 10506 від 26.02.2025 на суму 1465,42 грн, № 11191 від 18.03.2025 на суму 23126,04 грн, № 12308 від 18.04.2025 на суму 191474,12 грн, № 12309 від 18.04.2025 на суму 2871,45 грн, № 13547 від 27.05.2025 на суму 207102,61 грн, № 13548 від 27.05.2025 на суму 4652,60 грн, № 13560 від 27.05.2025 на суму 1112,52 грн, № 14246 від 16.06.2025 на суму 74700,01 грн, № 15089 від 08.07.2025 на суму 497701,08 грн, № 15090 від 08.07.2025 на суму 5025,66 грн.

Видаткові накладні підписані в порядку, погодженому сторонами у договорі, зокрема: частина видаткових накладних підписана представниками обох сторін шляхом проставлення підписів сторін та печаток, інша частина видаткових накладних надсилалась відповідачу за допомогою засобів електронного документообігу та містить відмітку про отримання відповідачем. Матеріали справи не містять доказів відмови відповідача від електронного документу в порядку, погодженому сторонами у п. 9.5 договору.

Відповідачем оплачені видаткові накладні № 10505 від 26.02.2025 грн та № 10506 від 26.02.2025 на суму 250874,10 грн, № 12308 від 18.04.2025 та № 12309 від 18.04.2025 на суму 194345,57 грн, а також частково видаткова накладна № 15089 від 08.07.2025 на суму 250 000,00 грн.

Крім того, 18.11.2025 відповідачем здійснено оплату на суму 106756,01 грн, яку позивач врахував в рахунок погашення боргу за видатковими накладними, зазначеними вище.

За твердженням позивача, неоплаченими є видаткові накладні: № 15089 від 08.07.2025 на суму 451477,16 грн та № 15090 від 08.07.2025 на суму 5025,66 грн.

За розрахунком позивача, заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар становить 456502,82 грн.

У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивач нарахував та заявив до стягнення 104415,25 грн пені, 14637,14 грн інфляційних втрат та 10105,39 грн 3% річних.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Позивач на підтвердження факту поставки відповідачу товару на суму 1258640,19 грн надав у матеріали справи видаткові накладні: № 10505 та № 10506 від 26.02.2025, № 11191 від 18.03.2025, № 12308 та № 12309 від 18.04.2025, № 13547, № 13548 та № 13560 від 27.05.2025, № 14246 від 16.06.2025, № 15089 та № 15090 від 08.07.2025.

Як встановив суд, видаткові накладні підписані в порядку, визначеному умовами договору.

Підписання видаткових накладних, які є первинними обліковими документами, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків.

При цьому, позивач зазначив, що протягом 2024 відповідачу було поставлено товар на суму 670414,92 грн, однак, суд зазначає, що матеріали справи не містять видаткових накладних на підтвердження поставки товару у 2024 році на вказану суму, а тому суд не може вважати доведено вказану обставину. Більше того, заборгованість за поставками, здійсненими у 2024 році не є предметом спору у цій справі.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У п. 5.2 договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 31.05.2024) сторони погодили, що умови оплати: 100% вартості кожної партії товару сплачується протягом 60 календарних днів з моменту переходу права власності на товар згідно видаткової накладної. Датою переходу права власності на товар вважається дата виписки відповідної видаткової накладної.

Отже, відповідач повинен був здійснити оплату протягом 60 календарних днів з дати виписки кожної видаткової накладної.

Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

За поставлений товар відповідач розрахувався частково на суму 695219,67 грн. При цьому, повивач зазначив, що після погашення заборгованості за товар, поставлений у 2024 році у відповідача залишилась переплата в розмірі 161,69 грн, яку зараховано в рахунок погашення боргу за 2025 рік. Також, враховуючи приписи п. 5.3 договору, оплата, здійснена відповідачем 18.11.2025 на суму 106756,01 грн зарахована в погашення заборгованості за товар, поставлений у 2025 році.

Отже, заборгованість відповідача з товар, поставлений у 2025 році становить 456502,82 грн (1258640,19 грн - 695219,67 грн - 106756,01 грн - 161,69 грн = 456502,82 грн).

Невиконане відповідачем зобов`язання за договором у сумі 456502,82 грн підтверджується належними доказами.

Щодо заперечень відповідача викладених у відзиві на позовну заяву, то суд зазначає, що предметом спору цій справі є стягнення заборгованості за поставлений товар. Сторони узгодили між собою строк оплати в залежності від дати переходу права власності на товар, а не від дати поставки товару. Відповідач у поданому відзиві не заперечує проти факту підписання ним видаткових накладних, як і не зазначає про те, що товар за спірними накладними у цій справі не був поставлений. Суд погоджується з твердженням відповідача, що "момент поставки товару" і "момент переходу права власності" не є тотожними, однак спір у цій справі не стосується того, чи був дотриманий позивачем строк поставки, оскільки оплата товару не залежить від фактичної дати поставки, залежить від переходу права власності, який сторони шляхом вільного волевиявлення узгодили як дату виписки відповідної видаткової накладної. Отже, дата фактичної поставки товару відповідачу не впливає на строк виконання відповідачем обов`язку оплатити товар відповідно до підписаних видаткових накладних.

Ураховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу у сумі 456502,82 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення 104415,25 грн пені, то суд зазначає таке.

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

У п. 7.2 договору сторони погодили, що у разі порушення терміну розрахунків покупець за вимогою продавця зобов`язаний сплатити останньому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період такого прострочення за кожен день затримки від суми заборгованості.

З наведеного позивачем розрахунку вбачається, що позивач здійснює нарахування пені по кожній накладній окремо, з урахування строків оплати, визначених договором та з урахуванням сум і дат часткових оплат.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд встановив що він є обґрунтованим та арифметично правильним, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 104415,25 грн пені, а тому суд задовольняє позовні вимоги в цій частині повністю.

Щодо позовних вимог про стягнення 14637,14 грн інфляційних втрат та 10105,39 грн 3% річних, то суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

Перевіривши розрахунки 3% річних, судом встановлено що розмір 3% становить 10104,68 грн, оскільки при підрахунку загальної суми 3% річних позивачем допущено арифметичному помилку, а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Щодо розрахунку інфляційних втрат, то суд зазначає, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Суд встановив, що у період розрахунку інфляційних втрат з 18.06.2025 по 01.09.2025 мала місце дефляція, однак позивач зазначив розмір інфляційних втрат у цей період 0.

Якщо позивач не мав наміру враховувати місяці, в яких мала місце дефляція, то відповідно мав виключити такий період з розрахунку.

При цьому, статтею 625 ЦК передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

За перерахунком суду, розмір інфляційних втрат становить 13860,54 грн, а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини перша, друга статті 86 ГПК України).

ВИСНОВКИ СУДУ

Враховуючи вище встановлені обставини, приписи ст.74, 76, 77-79, 86 Господарського процесуального кодексу України, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ БІОТЕСТЛАБ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСДЖЕЙНТ 8", а саме в частині стягнення 456502,82 грн основного боргу, 104415,25 грн пені, 10104,68 грн 3% річних, 13860,54 грн інфляційних втрат.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

За приписами ст.129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

З урахуванням зазначених положень, оскільки позивачем було подано позовну заяву у даній справі в електронній формі, розмір судового збору за подання цього позову підлягає пониженню на коефіцієнт 0,8 та становить 7018,60 грн.

Позивач просить також стягнути з відповідача 10000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Згідно з ч.1, 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.3 ст.126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з матеріалами справи, 06.08.2025 між позивачем та адвокатом Давидович Вікторією Миколаївно. укладено договір № 05/08 про надання правової допомоги, відповідно до п. 1.1. якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язанням надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п. 4.1 договору № 05/08 гонорар адвоката за надання правової допомоги визначається у Акті приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг).

За результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін (п. 4.4 договору).

Згідно із актом № 1 від 19.02.2026 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) загальна вартість наданої правничої допомоги становить 10000,00 грн.

В акті визначено перелік послуг, які надав адвокат позивачу, а саме:

- попередня консультація щодо обставин невиконання договору та визначення подальших дій;

- підготовка позовної заяви;

- підготовка Додатку 1 Розрахунок сум та періоду нарахування санкцій:

- підготовка Додатку 2 Калькулятор заборгованості та штрафів;

- підготовка відповіді на відзив.

Всього 10000,00 грн.

Згідно із актом № 1 від 19.02.2026 замовник зобов`язується оплатити послуги протягом 3 днів після винесення рішення по справі № 910/523/26.

Виходячи з аналізу положень ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою (такий правовий висновок викладено в пункті 6.5 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

Згідно із ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Судом враховано, що для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень ст. 126, 129 ГПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18).

Отже, нормами процесуального законодавства передбачені такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (пункти 33-34; 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19.

За приписами ч.6 ст.126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не подав.

Оцінивши докази, додані до заяви про стягнення витрат на правову допомогу, виходячи із зазначених вище критеріїв, суд вважає, що заявлена до стягнення сума є адекватною та співмірною зі ступенем складності справи, ціною позову та значенням справи для сторін, обсягом виконаних адвокатом робіт для надання правничої допомоги.

Водночас відповідно до ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (у даному випадку - витрати на правничу допомогу), у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку про те, що з відповідача підлягають стягненню витрати позивача на оплату правової допомоги пропорційно розміру задоволених вимог, а саме: у сумі 9986,73 грн.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСДЖЕЙНТ 8" (02095, м. Київ, вул. Срібнокільська, буд.20, ідентифікаційний код 39432828) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ БІОТЕСТЛАБ" (03151, м. Київ, вул. Ушинського, буд.25-А, ідентифікаційний код 43829457) 456502,82 грн основного боргу, 104415,25 грн пені, 10104,68 грн 3% річних, 13860,54 грн інфляційних втрат, 7018,60 грн судового збору та 9986,73 грн витрат на правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 07.04.2026.

Суддя С.О. Турчин