ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

01 квітня 2026 року Справа № 903/235/25 (903/230/26)

Суддя Господарського суду Волинської області у складі Гарбара І.О., розглянувши у приміщенні Господарського суду Волинської області без повідомлення (виклику) учасників справи клопотання Державної податкової служби України про залишення позову без руху та закриття провадження, а також виключення ДПС України з числа відповідачів у даній судовій справ, клопотання представника Головного управління державної казначейської служби України про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін по справі №903/235/25 (903/230/26) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Стандарт ЮА" до Державної податкової служби України, Державної казначейської служби України про стягнення 61251,00 грн, в межах справи №903/235/25 за заявою Головного управління ДПС у Волинській області до Товариства з обмеженою відповідальністю Вест Стандарт ЮА про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

03.03.2026 зареєстрована позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Стандарт ЮА" до Державної податкової служби України, Державної казначейської служби України про стягнення 61251,00 грн.

В обгрунтування зазначає, що в ході виконання повноважень ліквідатора встановлено, що наявна переплата у ТОВ Вест Стандарт ЮА до бюджету податків, зборів та інших обов`язкових платежів на загальну суму 61 251,00 грн.

Ухвалою суд від 16.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Зобов`язано ПАТ «АКОРДБАНК» в строк до 13.04.2026 надати суду належним чином засвідчену копію платіжного доручення від 18.05.2021 року № 409. Зобов`язано АТ «Український будівельно-інвестиційний банк» в строк до 13.04.2026 надати суду належним чином засвідчені копії: платіжного доручення від 19.08.2021 року № 42; платіжного доручення від 19.11.2021 року № 178; платіжного доручення від 25.07.2022 року № 405.

Ухвала суду доставлена до електронних кабінетів відповідачів 16.03.2026, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

Строк для подання відзиву до 31.03.2026.

17.03.2026 представник Державної податкової служби України сформував в системі «Електронний суд» клопотання, в якому просить суд:

1. Залишити позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Стандарт ЮА" без руху.

2. Закрити провадження у даній судовій справі, як такий що не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Ліквідатор ТОВ «Вест Стандарт ЮА» сформував в системі «Електронний суд» заперечення на заяву Головного управління ДПС у Волинській області від 17.03.2026 року про закриття провадження у справі.

25.03.2026 представник Державної податкової служби України сформував в системі «Електронний суд» клопотання, в якому просить суд виключити сторону ДПС як Відповідача у даній судовій справі.

30.03.2026 на адресу суду надійшла відповідь від ПАТ «АКОРДБАНК» та АТ «Український будівельно-інвестиційний банк» з долученням витребуваних доказів.

Представник Головного управління державної казначейської служби України у Волинській області сформував в системі «Електронний суд» наступні документи:

1.Відзив на позовну заяву представника позивача Голінного Андрія Михайловича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест Стандарт ЮА» про стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України в особі її територіальних органів надміру сплачених коштів у розмірі 61 251,00 грн.

2. Клопотання про розгляд справи № 903/235/25(903/230/26) в судовому засіданні з викликом сторін.

Щодо клопотання Державної податкової служби України про залишення позову без руху та закриття провадження, а також виключення ДПС України з числа відповідачів у даній судовій справі, як такий що не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, судом враховано наступне.

Заявник вказує, що позивач у позовній заяві зазначив відповідачем Державну податкову службу України, однак, по суті викладення обставин у позовній заяві зазначає відповідача Головного управління ДПС у Волинській області.

Згідно з частиною 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162 , 164 , 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до частини 11 статті 176 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162 , 164, 172 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Відтак, обов`язок по визначенню (формулюванню) позовних вимог, з якими особа звертається до суду за захистом своїх прав на етапі подання позовної заяви процесуальним законодавством покладено саме на позивача, саме для цього законодавцем визначені вимоги до позовної заяви, що міститься в статті 162 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, яке повинно бути реальним та стосуватися (зачіпати) особисті права або інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Доводить, що здійснення контролю та ведення повноти даних ІКП платників податків закріплено за відповідним територіальним органом ДПС, в даному випадку Головне управління ДПС у Волинській області.

Вважає доводи позивача про наявність задоволення позову неправильними, оскільки обраний позивачем спосіб захисту є неефективним. З огляду на зазначене, не встановлено наявності порушеного права.

Крім цього регламентовано, що кожен територіальний орган ДПС, утворений як її відокремлений підрозділ, є правонаступником майна, прав та обов`язків відповідного територіального органу ДПС, що ліквідується (наказ від 12.11.2020 № 643 «Про затвердження положень про територіальні органи ДПС»). Вищенаведене узгоджується із висновком, зробленим Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду (постанова від 30.12.2020 у справі № 805/4361/17-а, адміністративне провадження № К/9901/23524/20).

Вважає, що позивач звертаючись до суду з вимогами до Державної податкової служби України, має належним чином обґрунтувати, з яких підстав саме цей орган є належним відповідачем у даній справі.

Доводить, що за змістом пункту 1 частини першої статті 175 і пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі, а відкрите провадження у справі підлягає закриттю, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Разом з тим, судом враховано, що відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема :справи про банкрутство (неплатоспроможність) та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника.

Тобто, вказана стаття не визначає вичерпного переліку спорів, які розглядають в порядку господарського судочинства, відсилаючи до інших справ, у визначених законом випадках (в тому числі й до справ визначених Кодексом України з процедур банкрутства).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Сторонами у справі є як позивач, так і відповідач.

Отже, ч. 1 ст. 7 Кодексу унормовано, що незалежно від того, боржник є позивачем чи відповідачем у справі, спори де він є стороною розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України.

Частиною 2 ст. 7 Кодексу передбачено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник ; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України.

Нормами частини 2 ст. 7 Кодексу унормовує розгляд усіх майнових спорів стороною яких є боржник.

Відтак, спір щодо стягнення коштів за позовом боржника (банкрута) до контролюючого органу в повній мірі підвідомчий господарському суду в порядку господарського судочинства в межах справи про банкрутство.

Судом встановлено при відкритті провадження у справі, що позовна заява відповідає вимогам, встановленим статтями 162, 164, 172 ГПК України.

Згідно ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже, відсутні підстави для закриття провадження у справі.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 42 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК) учасники справи мають право додавати заяви ті клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркуванні щодо питань, як виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів міркувань інших осіб.

Згідно з положеннями ст. 169 ГПК України при розгляді справи судом учасників справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України.

Дії та воля сторони цивільного процесу фактично визначає спрямованість процесуальної діяльності суду та її результати.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Визначення відповідача (відповідачів), предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідача (відповідачів) й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Згідно з частинами 1, 2 ст.48 ГПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Вирішення питання щодо заміни належного відповідача здійснюється лише під час розгляду справи в суді першої інстанції до початку розгляду справи по суті.

Отже, заміна відповідача у справі може бути здійснена виключно за клопотанням позивача, в той час як суд позбавлений можливості здійснити заміну відповідача за власною ініціативою (навіть якщо суд встановить, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. Під час розгляду справи за незмінного складу сторін (відсутності заявленого у встановленому процесуальним законодавством порядку клопотання позивача про заміну неналежного відповідача належним) за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача, оскільки суд за власною ініціативою не має права на вчинення процесуальної дії з заміни відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 23/9076/16-ц, від 26.11.2019 у справі № 905/386/18).

Так, Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи ( постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц, від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц, від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц, від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц, від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17, від 13.03.2019 у справі № 757/39920/15-ц, від 27.03.2019 у справі № 520/17304/15-ц).

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц, від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц, від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц, від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17).

В даному випадку суд зазначає, що у рамках розгляду даної справи виключення ДПС України як відповідача, за заявою відповідача є процесуально неможливо та суперечить положенням процесуального законодавства, а тому клопотання відповідача про виключення сторони ДПС України як відповідача до задоволення не підлягає .

Щодо клопотання Державної казначейської служби України про розгляд справи № 903/235/25(903/230/26) в судовому засіданні з викликом сторін, судом враховано наступне.

Статтею 247 ГПК України передбачено два можливих випадки розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

За змістом ч. 2 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у ч. 4 цієї статті.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 250 ГПК України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. У випадку, передбаченому ч. 2 ст. 247 цього Кодексу, за наслідками розгляду відповідного клопотання позивача суд з урахуванням конкретних обставин справи може:

1) задовольнити клопотання та визначити строк відповідачу для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; або

2) відмовити в задоволенні клопотання та розглянути справу за правилами загального позовного провадження.

Положення ч. 1 ст. 247, ч. 1, 7 ст. 250 ГПК України слід розуміти так, що малозначна справа розглядається виключно за правилами спрощеного позовного провадження та не може бути розглянута за правилами загального позовного провадження навіть з урахуванням критеріїв, установлених ч. 3 ст. 247 ГПК України.

Малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 2 частина 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно до ч. 7 ст. 252 ГПК України передбачено, що клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Відповідно до ч. 6 ст. 252 ГПК України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Предметом розгляду даної справи є стягнення надмірно сплачених коштів в розмірі 61251,00 грн, яка не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, на користь одного позивача. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, які сторони не позбавлені можливості подати через відділ діловодства суду у письмовій формі.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи обставини справи та характер спірних правовідносин, суд вважає, що дана справа у розумінні ГПК України є справою незначної складності, яка має бути розглянута без проведення судового засідання.

Зазначаючи про необхідність розгляду справи у судовому засіданні з викликом сторін, відповідач-2 у клопотанні не зазначив, встановлення яких обставин у справі є неможливим шляхом аналізу письмових доказів і пояснень та вимагає проведення судового засідання.

Крім того, відповідач-2 не пояснив, у чому полягає складність предмету доказування.

З огляду на викладене, враховуючи предмет позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі, розумні строки розгляду справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача-2 про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Судом враховано, що розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін не позбавляє права сторін на подання доказів та пояснень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.42, 48, 169, 234, 247, 250 ГПК України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1.Відмовити в задоволенні клопотання Державної податкової служби України про залишення позову без руху та закриття провадження, а також виключення ДПС України з числа відповідачів у даній судовій справі.

2.Відмовити в задоволенні клопотання Державної казначейської служби України про розгляд справи № 903/235/25(903/230/26) в судовому засіданні з викликом сторін.

Ухвала господарського суду набирає законної сили з моменту її підписання відповідно до ч.2 ст. 235 ГПК України.

Ухвали суду підлягають оскарженню до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повна ухвала суду підписана 01.04.2026.

Суддя І. О. Гарбар