ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
06.04.2026 Справа № 914/3494/25
За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Магістраль Інжиніринг, м.Львів (вх.№1327/26 від 24.03.2026)
про ухвалення додаткового рішення у справі №914/3494/25
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Нормаз Плаза, Прикірне урочище територіальної громади Східницької Дрогобицького району Львівської області
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Магістраль Інжиніринг, м.Львів
про стягнення 103986,00 грн збитків
Суддя Олена ЩИГЕЛЬСЬКА
без виклику представників сторін,
Рішенням Господарського суду Львівської області від 18.03.2026 у даній справі в задоволенні позову відмовлено.

24.03.2026 до суду надійшла заява відповідача (вх.№1327/26) про ухвалення додаткового рішення у даній справі, у якій відповідач просить стягнути з позивача 31750,00 грн витрат на професійну правничу допомогу (заява сформована в системі «Електронний суд» 23.03.2026). ).

Ухвалою від 25.03.2026 суд прийняв до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Магістраль Інжиніринг про ухвалення додаткового рішення у справі №914/3494/25. Постановлено розгляд заяви проводити без повідомлення учасників справи.

Сторонам ухвалу суду про прийняття до розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення доставлено в електронні кабінети у підсистемі «Електронний суд» 25.03.2026.

Стаття 244 Господарського процесуального кодексу України (ч. 3) передбачає, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Аргументи позивача.

Позивач у поданій заяві від 23.03.2026 (вх.№1327/26 від 24.03.2026) просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Нормаз Плаза на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Магістраль Інжиніринг 31 750,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Позивачем на підтвердження понесених витрат долучено: договір про надання правничої допомоги № 1097 від 26.11.2025; додаткова угода від 26.11.2025 до договору про надання правничої допомоги № 1097 від 26.11.2025; акт від 20.03.2026 про надання правової допомоги №1 згідно договору про надання правової допомоги №1097 від 26.11.2025; рахунок на оплату №1 від 20.03.2026.

Аргументи відповідача.

У запереченні на заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу та стягнення витрат на професійну правничу допомогу просить в задоволенні заяви відмовити повністю.

Стверджує, що відповідач не подав попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору, у порядку, визначеному процесуальним законом, що в цьому випадку є самостійною підставою для відмови у відшкодуванні таких витрат.

Позивач вважає, що відповідачем не обґрунтовано поважність причин неподання доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу (договору та додаткової угоди) разом з відзивом, як цього вимагає ст. 80 ГПК України, як і не подано клопотання про поновлення такого строку.

Крім того позивач стверджує, що відповідач у запереченні (на відповідь на відзив) від 12.12.2025 р. зазначив, що очікує понести витрати на загальну суму 23 000,00 грн., однак в акті про надання правової допомоги загальна вартість послуг становить 31 750,00 грн., що є в півтори рази вищою за зазначену в запереченні від 12.12.2025 р.

На переконання позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 31 750,00 грн. не відповідає критеріям реальності таких витрат, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору з урахуванням ціни позову у розмірі 103 986,00 грн. у розумінні приписів ч. 5 ст. 129 ГПК України.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За приписами статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1-3 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (частина 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАГІСТРАЛЬ ІНЖИНІРИНГ» (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням «ТІ ЕНД ТІ ПАРТНЕРС» було укладеного Договір про надання правової допомоги № 1097 від 26 листопада 2025 року.

За умовами визначеними у 1.1. Договору, Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання, відповідно до чинного законодавства України, приймає на себе зобов`язання із надання правової допомоги щодо представницьких повноважень, захисту прав і законних інтересів Клієнта в обсязі та на умовах, встановлених цим договором та за домовленістю Сторін.

Відповідно до п.4.1. Договору, Сторони домовились, що вартість послуг Адвокатського об`єднання з надання правничої допомоги за цим Договором встановлюється в розмірі, що визначається за домовленістю Сторін в Актах про надання правничої допомоги, які формуються Адвокатським об`єднанням в міру надання правничої допомоги (юридичних послуг) та вручаються безпосередньо Клієнту (уповноваженій особі Клієнта) або направляються засобами поштового чи комунікаційного зв`язку за його місцезнаходженням. В цілях виконання цього Договору, вартість окремих послуг Адвокатського об`єднання може бути погоджена шляхом підписання додаткової угоди. Сторони дійшли згоди, що Акти про надання правничої допомоги повинні містити детальний опис виконаних робіт з розрахунком кількості робочих годин та вартості таких послуг, відомості про звітний період, номер справи, місця надання правничої допомоги.

Згідно з пунктом 4.2. Договору, Акти про надання правової допомоги повинні бути розглянуті, підписані, завірені печаткою (за наявністю) та повернуті Клієнтом Адвокатському об`єднанню протягом 2 (двох) робочих днів з моменту отримання у спосіб, визначений п.4.1. цього договору.

Відповідно до п. 4.7. Договору, Сторони домовились, що після одержання Адвокатським об`єднанням від Клієнта Акту про надання правничої допомоги та у випадках, визначених п. 4.3. цього Договору, Адвокатське об`єднання формує і направляє на адресу клієнта чи безпосередньо надає Клієнту рахунок на оплату послуг, а Клієнт бере на себе зобов`язання забезпечити оплату послуг Адвокатського об`єднання на підставі рахунку протягом 10 (десяти) робочих днів з дня набрання законної сили рішенням суду у справі, що вказана в Акті про надання правничої допомоги.

Між Клієнтом та Адвокатським об`єднанням було укладено Додаткову угоду № 1 від 26.11.2025 до Договору, в якій сторони погодили конкретний перелік цін на послуги Адвокатського об`єднання.

Відповідно до п.1 Додаткової угоди, Сторони, відповідно до положень пункту 4.1. Договору, погодили наступну вартість окремих послуг Адвокатського об`єднання за Договором. 1.1. Вартість однієї робочої години Адвокатського об`єднання з підготовки, написання та подачі процесуальних документів в межах надання правничої допомоги Клієнту становить 2500, 00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок).

У п.1.2. Додаткової угоди визначено, що вартість послуг Адвокатського об`єднання з участі у судовому засіданні (в т.ч. у режимі відеоконференції) становить:1.2.1. у випадку, коли судове засідання не відбулося з причин, що не залежать від Адвокатського об`єднання за умови явки уповноваженого представника Клієнта в приміщення суду 1000, 00 грн. (одна тисяча гривень 00 копійок); 1.2.2. у випадку тривалості судового засідання до однієї години 2000, 00 грн. (дві тисячі гривень 00 копійок); 1.2.3. у випадку тривалості судового засідання понад одну годину 2000, 00 грн. (дві тисячі гривень 00 копійок) за кожну годину судового засідання.1.3. Тривалість судового засідання визначається Сторонами виходячи із Протоколів судових засідань, які оформлюються за наслідками кожного судового засідання у справі Клієнта. 1.4. До вартості послуг Адвокатського об`єднання з участі у судовому засіданні включається вартість витрат на прибуття до приміщення суду, очікування судового засідання та безпосередньо участі в судовому засіданні.

Між Клієнтом та Адвокатським Об`єднанням було підписано Акт про надання правової допомоги, у якому зазначено, що АО надано наступні послуги: підготовка , написання і подача відзиву на позовну заяву 08.12.2025 5 год. 13750,00 грн; підготовка , написання і подача заперечення на відповідь на відзив та адвокатських запитів 4 год. 10000,00 грн; участь представників відповідача , адвокатів Гнатів Н.А. та Голянської Ю.А. в судових засіданнях 22.11.2025 , 21.01.2026, 18.02.2026 та 18.03.2026 4 год. 8000,00 грн.

Загальна вартість послуг та робіт щодо надання правової допомоги становить 31 750,00 грн. Сторони одна до одної претензій не мають.

Адвокатським Об`єднанням виставлено рахунок №1 від 20.03.2026 на суму 31 750,00 грн.

Доказом повноважень адвоката на представництво інтересів відповідача у справі є ордер на надання правничої (правової) допомоги ВС №1431854 від 19.01.2026 р., виданий адвокатом Голянською Ю.А. та ордер на надання правничої (правової) допомоги ВС №1431854 від 26.11.2025 р., виданий адвокатом Гнатів Н.А.

Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до статті 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Згідно із частинами першою, другою статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статтей 124, 129 Господарського процесуального кодексу України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів у справі та повідомити про надання відповідних доказів у визначені Господарським процесуальним кодексом України строки; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат з дотриманням вимог частини восьмої статті 129, статті 221 Господарського процесуального кодексу України.

Судом встановлено, що у відзиві позовну заяву не вказано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат у зв`язку із розглядом справи. При цьому такий орієнтовний розрахунок вказано у запереченні на відповідь на відзив.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.11.2019 у справі №904/4494/18, на яку посилається позивач, вказала, що частинами першою та другою статті 124 Господарського процесуального кодексу України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Верховним Судом, зокрема у постановах Верховного Суду від 14.05.2025 у справі №903/753/22, від 16.04.2025 у справі №904/142/22, від 08.06.2021 у справі №910/3419/20, від 20.07.2021 у справі №914/2531/19, неодноразово зазначалося, що застосування частини другої статті 124 Господарського процесуального кодексу України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи, а також інших чинників. Зі змісту цієї процесуальної норми очевидно вбачається те, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Такої позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 11.02.2026 у справі № 910/7294/22.

Враховуючи, що не зазначення відповідачем у відзиві попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, проте зазначення такого у запереченні на відповідь на відзив, не завадило іншій стороні підготуватися до спростування таких витрат шляхом подання заперечення на заяву про здійснення розподілу судових витрат, то суд приходить до висновку про відсутність підстав для відмови в розподілі судових витрат з цієї підстави.

Твердження позивача про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу в силу приписів статті 80 ГПК України через неподання відповідачем Договору про надання правничої допомоги №1097 від 26.11.2025 р. та Додаткової угоди №1 від від 26.11.2025 р., суд відхиляє як безпідставні з огляду на таке.

Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно ч.1 ст.221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У запереченні на відповідь на відзив відповідачем повідомлено суд про те, що у зв`язку з розглядом даної справи він очікує понести витрати в сумі 23000 грн. на професійну правничу допомогу, а також просив вважати заявленим до закінчення судових дебатів клопотання про подання доказів на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу в рамках ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Заява відповідача про ухвалення у справі додаткового рішення щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу з доказами на підтвердження таких витрат надійшла до суду 24.03.2026 (документ створений в системі «Електронний суд» 23.03.2026), тобто в межах строку, встановленого ч.8 ст.129 ГПК України.

Щодо тверджень позивача про зміну розміру витрат на професійну правничу допомогу, в сторону збільшення в порівнянні із заявленим попереднім (орієнтовним) розрахунком, зазначеним у запереченнях, то з цього приводу суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.124 ГПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 викладена правова позиція про те, що з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, суд може обмежити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, суд відзначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача відповідно до положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням не тільки того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою і необхідною.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами на адвокатські послуги.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, зважаючи на приписи частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Така позиція випливає з правових висновків, які викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 02.02.2024 у справі №910/9714/22.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:

- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);

- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);

- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі №914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Такі критерії як обґрунтованість, пропорційність, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката суд має враховувати як відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, так і відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Критерії, визначені частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини 4 статі 129 Господарського процесуального кодексу України. Водночас критерії, визначені частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі і інших, передбачених частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Суд, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, може одночасно застосовувати критерії, що визначені як у частинах 5-7 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (з власної ініціативи), так і в частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (за клопотанням сторони).

Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі №910/9714/22 висловлено правову позицію, відповідно до якої вирішенні заяви сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суд керуючись принципами пропорційності та справедливості, закріпленими у статтях 15 та 2 Господарського процесуального кодексу України має обов`язок дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Під час вирішення питання про розподіл витрат на послуги адвоката суд враховує, що даний спір для представника відповідача зі статусом адвоката, який передбачає відповідну фахову підготовку, професійні знання, практичний досвід участі у судових засіданнях, є спором незначної складності, до якого наявна стала практика Верховного Суду у подібних правовідносинах. Великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. Як вбачається з матеріалів справи, остання за своєю суттю не відноситься до категорії складних та не викликає значного публічного інтересу, обсяг наданих адвокатом послуг не є значним.

Отже, заявлений відповідачем розмір витрат на професійну правничу допомогу не узгоджується з вищенаведеними вимогами чинного законодавства щодо розумності, необхідності та співмірності відповідних витрат.

Зазначене є підставою для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з іншої сторони. Відповідний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 550/936/18.

Згідно із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 30.01.2023 у cправі №910/7032/17, стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Відтак, за результатами дослідження поданих відповідачем доказів, оцінки вимог і заперечень сторін, з огляду на положення статей 123, 129 Господарського процесуального кодексу України, дослідивши подані заявником докази у підтвердження понесених ним витрат, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника відповідача та присудження до стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 20000 грн.

Керуючись ст. ст. 233-241, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Магістраль Інжиніринг (вх.№71327/26 від 24.03.2026) про ухвалення додаткового рішення у справі №914/3494/25 задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Нормаз Плаза (82391, Львівська область, Дрогобицький район, територіальна громада Східницька, «Прикірне» урочище, №7, ідентифікаційний код 43359207) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Магістраль Інжиніринг (79053, м.Львів, вул..Володимира Великого, буд.54, ідентифікаційний код 39209816) 20000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

3. У задоволенні решти вимог за заявою відмовити.

4. Наказ видати після набрання додатковим судовим рішенням законної сили в порядку ст. 327 ГПК України.

Додаткове рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Суддя Щигельська О.І.