УХВАЛА

м. Київ

02.04.2026Справа № 910/6605/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участю секретаря судового засідання Білошицької А.В., розглянувши заяву Державного підприємства "Гарантований покупець" від 7 листопада 2025 року про відстрочення виконання рішення суду в справі № 910/6605/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогаз Енерджі-Тернопіль" до Державного підприємства "Гарантований покупець" про стягнення 7 626 386,33 грн,

за участю представників:

позивача: не з`явився;

відповідача: Подобєда О.В.;

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Біогаз Енерджі-Тернопіль" (далі Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Державного підприємства "Гарантований покупець" (далі Підприємство) 7 795 277,69 грн заборгованості за договором від 30 березня 2021 року № 1276/02/21, з яких: 6 624 292,96 грн основна заборгованість, 288 160,33 грн три проценти річних, 882 824,40 грн інфляційні втрати, посилаючись неналежне виконання відповідачем умов вказаного правочину.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27 травня 2025 року відкрито провадження у справі № 910/6605/25, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

16 червня 2025 року через систему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив від цієї ж дати із заявою про зменшення розміру позовних вимог, у якій останній просив суд стягнути з відповідача 7 626 386,33 грн, з яких: 6 455 401,60 грн основний борг, 288 160,33 грн три проценти річних, 882 824,40 грн інфляційні втрати.

У підготовчому засіданні цього ж дня суд постановив протокольні ухвали: про прийняття заяви позивача від 16 червня 2025 року про зменшення розміру позовних вимог до розгляду; про продовження з власної ініціативи суду строку підготовчого провадження на 30 днів; про оголошення перерви в підготовчому засіданні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21 серпня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

8 жовтня 2025 року (до початку призначеного засідання) через систему "Електронний суд" від Товариства надійшла заява від цієї ж дати про закриття провадження у справі в частині спірної суми основного боргу в загальному розмірі 93 659,27 грн у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 9 жовтня 2025 року позов Товариства задоволено частково, стягнуто з Підприємства на користь позивача 6 361 742,33 грн основного боргу, 288 075,67 грн трьох процентів річних, 882 824,40 грн інфляційних втрат та 90 391,71 грн судового збору. Провадження у справі в частині стягнення з Підприємства на користь Товариства 93 659,27 грн основного боргу закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору.

7 листопада 2025 року через систему "Електронний суд" від Підприємства надійшла заява від цієї ж дати про відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 9 жовтня 2025 року в даній справі на один рік з моменту ухвалення останнього. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10 листопада 2025 року вказану заяву призначено до розгляду в судовому засіданні на 20 листопада 2025 року.

Проте 12 листопада 2025 року на електронну адресу суду надійшла копія ухвали Північного апеляційного господарського суду від цієї ж дати про витребування з Господарського суду міста Києва матеріалів справи № 910/6605/25 у зв`язку з поданням Підприємством апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 9 жовтня 2025 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12 листопада 2025 року зупинено провадження з розгляду заяви Підприємства від 7 листопада 2025 року про відстрочення виконання рішення суду в справі № 910/6605/25 до розгляду апеляційної скарги Підприємства на рішення Господарського суду міста Києва від 9 жовтня 2025 року.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 10 лютого 2026 року апеляційну скаргу Підприємства залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 9 жовтня 2025 року без змін.

19 березня 2026 року на адресу Господарського суду міста Києва повернулися матеріали справи № 910/6605/25.

У зв`язку з цим ухвалою суду від 23 березня 2026 року поновлено провадження з розгляду заяви Підприємства від 7 листопада 2025 року про відстрочення виконання рішення в справі № 910/6605/25 та призначено судове засідання на 2 квітня 2026 року.

25 березня 2026 року через систему "Електронний суд" від Товариства надійшли заперечення від цієї ж дати на вищевказану заяву Підприємства, у яких позивач зазначив, що наведені відповідачем обставини не є виключними й такими, що істотно ускладнюють виконання рішення, або роблять таке виконання неможливим у розумінні приписів статті 331 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України). Підприємство також не надало будь-яких доказів на підтвердження існування викладених у заяві обставин.

У судовому засіданні 2 квітня 2026 року представник Підприємства підтримав подану заяву, просив суд її задовольнити.

Товариство явку свого повноважного представника в призначене засідання не забезпечило, будь-яких додаткових заяв чи клопотань до суду не направило.

Розглянувши заяву Підприємства про відстрочення виконання рішення, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується ця заява, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 326 ГПК України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина 1 статті 327 ГПК України).

За частинами 1, 3 статті 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

При вирішенні питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Відповідно до положень статті 331 ГПК України задоволення заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (тяжке захворювання фізичної особи або членів її сім`ї, її матеріальний стан, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Вищенаведеними нормами встановлено, що відстрочення виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.

В обґрунтування своєї заяви Підприємство посилалося на сукупність таких обставин як: часткова оплата відповідачем вартості наданих позивачем послуг за спірний період; відсутність в Положенні про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 червня 2019 року № 483 (далі Положення про ПСО), альтернативного механізму фінансування учасників ринку, які виконують такі обов`язки (державні дотації, субвенції), а також джерел для покриття витрат на оплату трьох процентів річних та інфляційних втрат за договорами, укладеними на виконання спеціальних обов`язків на ринку електричної енергії; необхідність підтримання фіксованої ціни на електричну енергію для побутових споживачів на рівні, визначеному Положенням про ПСО; фінансування діяльності Підприємства лише в межах кошторису, затвердженого Регулятором; відсутність вини щодо несвоєчасної оплати спірної електричної енергії та складний фінансовий стан Підприємства; залучення Підприємства до функціонування критичної сфери інфраструктури в період воєнного стану; надання Регулятором настанови щодо заборони нарахування та стягнення штрафних санкцій у період дії воєнного стану згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП), від 25 лютого 2022 року № 332; неналежне виконання Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі НЕК "Укренерго") покладеного на нього обов`язку щодо забезпечення надходження грошових коштів Підприємству для оплати електричної енергії виробникам за "зеленим" тарифом у повному обсязі; неналежне виконання Акціонерним товариством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі НАЕК "Енергоатом") покладеного на нього обов`язку щодо забезпечення надходження грошових коштів Підприємству для оплати електричної енергії; наявність великої кількості судових проваджень про стягнення з заявника заборгованості, що виникла перед іншими виробниками електроенергії за "зеленим тарифом". Також заявник вказував на те, що внаслідок збройної агресії російської федерації господарська діяльність учасників ринку електричної енергії ускладнена або взагалі неможлива, наслідком чого є несвоєчасна оплата в повному обсязі вартості послуг Підприємства.

Тобто, покладені в основу даної заяви твердження в переважній більшості зводяться до відсутності відповідного фінансування.

У той же час згідно з частиною 1 статті 96 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 цього Кодексу встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд зауважує, що між сторонами даного спору виникли господарські відносини, а приписи ГПК України не передбачають привілейованого становища суб`єктів господарювання, які фінансуються за рахунок бюджету, у питаннях відповідальності за порушення зобов`язань, у зв`язку з чим посилання заявника на його залежність від відповідного фінансування в межах кошторису, затвердженого Регулятором, як на підставу для відстрочення виконання рішення суду, відхиляються.

Частина 2 статті 617 ЦК України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.

Окрім того, статтею 1 ЦК України визначено, що однією із ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, у тому числі й органів державної влади, а тому самі лише обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з місцевого бюджету та відсутністю у ньому коштів, не виправдовують замовника та не заперечують обов`язку такого органу, який виступає стороною зобов`язального правовідношення, від його виконання належним чином.

За таких обставин, факт відсутності бюджетного фінансування та ненадходження коштів від НЕК "Укренерго" та НАЕК "Енергоатом" у будь-якому випадку не можуть бути підставою, що ускладнює виконання рішення або робить його неможливим. Крім того, заявником не надано жодних доказів того, що протягом одного року з моменту постановлення рішення в даній справі відповідач отримає від НЕК "Укренерго", НАЕК "Енергоатом" або будь-яких інших осіб грошові кошти в обсязі, достатньому для виконання даного рішення.

Посилання відповідача на постанову НКРЕКП від 25 лютого 2022 року № 332 також не беруться судом до уваги, оскільки підпунктом 14 пункту 1 вказаної постанови передбачено зупинення нарахування та стягнення виключно штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", тоді як у даній справі штрафні санкції (штраф, пеня) відповідачу не нараховувались.

Так само, посилання Підприємства на те, що порушення грошового зобов`язання сталось не з його вини, не приймається судом до уваги, оскільки неналежне виконання грошових зобов`язань контрагентом державного підприємства не є підставою для звільнення його від виконання своїх договірних зобов`язань.

Наявність судових проваджень про стягнення з заявника заборгованості, яка виникла перед іншими виробниками електроенергії за "зеленим тарифом", також не є підставою для відстрочення виконання рішення, а навпаки, свідчить про недоведеність того, що відстрочення, про яке просить Підприємство, забезпечить виконання рішення Господарського суду міста Києва в даній справі в майбутньому, зокрема, надасть можливість заявнику акумулювати необхідну грошову суму для виконання спірного зобов`язання.

На обґрунтування своєї заяви Підприємство надало копії балансу (звіт про фінансовий стан) на 30 вересня 2024 року. Натомість, відповідачем не було подано суду належних доказів на підтвердження своєї неплатоспроможності, зокрема, але не виключно, довідки з обслуговуючих банків про відсутність грошових коштів на його рахунках, а також довідки про відсутність майна у власності тощо. Крім того, заявником не надано актуальних доказів (на час розгляду судом зазначеної заяви), що підтверджують погіршення фінансового стану чи призупинення діяльності Підприємства внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, і, як наслідок, призвело до неможливості виконання рішення суду. Судом враховано, що не тільки відповідач продовжує працювати в умовах воєнного стану, а й позивач, на господарську діяльність якого теж негативно впливають наслідки, пов`язані з військовою агресією російської федерації.

Також судом враховано, що відсутність встановленого механізму оплати відповідачем трьох процентів річних та інфляційних втрат не може нівелювати встановлене законом право позивача на отримання відшкодування відповідних компенсаційних виплат. Відповідач не надав жодних доказів на підтвердження того, що внаслідок відстрочення виконання рішення суду будуть впроваджені відповідні альтернативні механізми для покриття витрат Підприємства на оплату передбачених статтею 625 ЦК України компенсаційних нарахувань.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову в задоволенні поданої Підприємством заяви про відстрочення виконання ухваленого в даній справі рішення в зв`язку з її необґрунтованістю.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної заяви, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо відмови в задоволенні заяви Підприємства.

Керуючись статями 74, 76-79, 233-235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Державного підприємства "Гарантований покупець" від 7 листопада 2025 року про відстрочення виконання рішення суду в справі № 910/6605/25 відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Дата складання повного тексту ухвали 2 квітня 2026 року.

Суддя Є.В. Павленко