ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 905/2199/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняка В.Я. - головуючого, Васьковського О.В., Огородніка К.М.,

за участі секретаря судового засідання Громак О.В.

учасники справи:

боржник - Корпорація "Індустріальна Спілка Донбасу"

представник боржника - не з`явився,

кредитор - Компанії Індумет С.А.

представник кредитора - не з`явився,

розпорядник майна - арбітражний керуючий Глеваський В.В. - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

арбітражного керуючого Глеваського Віталія Васильовича

на ухвалу Господарського суду Донецької області

від 05.02.2025

у складі судді: Лейби М.О.

та постанову Східного апеляційного господарського суду

від 25.09.2025

у складі колегії суддів: Склярук О.І. (головуюча), Гетьман Р.А., Россолов В.В.,

у справі за заявою

Компанії Індумет С.А.

до Корпорації "Індустріальна Спілка Донбасу"

про банкрутство,-

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст вимог

1. Ухвалою Господарського суду Донецької області за результатами підготовчого засідання від 30.03.2021 за заявою Компанії Індумет Лімітед (в подальшому - Компанія Індумет С.А. (INDUMET S.A.)) відкрито провадження у справі про банкрутство Корпорації "Індустріальна Спілка Донбасу" (далі - Корпорація "ІСД", боржник);

визнано розмір вимог ініціюючого кредитора Компанії Індумет Лімітед на суму боргу 10 125 720 482,04 грн, а також судового збору в розмірі 21 020,00 грн;

введений мораторій на задоволення вимог кредиторів;

введена процедура розпорядження майном боржника та призначено розпорядника майна боржника;

призначена дата попереднього засідання суду.

2. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 03.11.2021 ухвалу Господарського суду Донецької області від 30.03.2021 у справі №905/2199/20 залишено без змін в частині призначення розпорядника майна та в частині визнання розміру вимог ініціюючого кредитора Компанії Індумет Лімітед на суму боргу 10 125 720 482, 04 грн.

3. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 26.06.2024 апеляційні скарги на ухвалу Господарського суду Донецької області від 30.03.2021 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 03.11.2021 у справі № 905/2199/20 задоволено частково;

змінено з підстав, наведених у мотивувальній частині цієї постанови:

- абзац 2 резолютивної частини ухвали Господарського суду Донецької області від 30.03.2021 у справі № 905/2199/20 шляхом викладення її в наступній редакції Визнати розмір вимог ініціюючого кредитора Компанії Індумет Лімітед на суму боргу 4 283 340,1 грн, а також судового збору на суму 21 020,00 грн;

- абзаци 2 і 4 резолютивної частини постанови Східного апеляційного господарського суду від 03.11.2021 у справі № 905/2199/20 шляхом викладення їх в наступній редакції відповідно:

Апеляційну скаргу розпорядника майна Корпорації "ІСД" Конового О.С. задоволено частково, змінено абзац 2 резолютивної частини ухвали Господарського суду Донецької області від 30.03.2021, виклавши її у такій редакції:

"Визнати розмір вимог ініціюючого кредитора Компанії Індумет Лімітед у сумі боргу 4 283 340, 1 грн, а також судового збору в розмірі 21 020,00 грн.

в іншій частині ухвалу Господарського суду Донецької області від 30.03.2021 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 03.11.2021 у справі № 905/2199/20 залишено без змін".

4. Ухвалою від 18.12.2024 визнані додаткові вимоги кредитора Компанії Індумет Лімітед в загальному розмірі 17 487 450 833,52 грн, з яких:

- 15 961 088 085,63 грн - заборгованість за кредитним договором від 14.01.2008;

- 1 526 362 747,89 грн - заборгованість за кредитним договором від 29.02.2008;

- 4 540,00 грн судового збору.

4.1. У визнанні кредиторських вимог Компанії Індумет Лімітед в розмірі 945 486 128, 23 грн та на суму 1 324 364 858, 06 грн відмовлено; попереднє засідання відкладено на 05.02.2025.

Короткий зміст рішення місцевого суду

5. Ухвалою у справі про банкрутство за результатами попереднього засідання від 05.02.2025 Господарський суд Донецької області, зокрема, визнав вимоги кредитора Компанії Індумет Лімітед в розмірі 13 520 306 297, 08 грн;

визнано вимоги Компанії Індумет Лімітед як забезпечені заставою в розмірі 3 540 725 048, 32 грн;

визначено розмір та перелік визнаних судом вимог кредиторів Корпорації "Індустріальна Спілка Донбасу", що підлягають внесенню розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, зокрема, Компанії Індумет Лімітед:

- в розмірі 21 020,00 грн вимоги першої черги;

- 4 283 340,1 грн вимоги четвертої черги, та додаткові вимоги в розмірі 17 487 450 833, 52 грн вимоги четвертої черги;

- 4 540, 00 грн вимоги першої черги;

- на суму вимог не забезпечених заставою 13 520 306 297, 08 грн - вимоги четвертої черги та на суму забезпечених вимог 3 540 725 048, 32 грн.

відхилено вимоги Компанії Індумет Лімітед на суму 2 269 850 986, 29 грн.

6. За результатами розгляду кредиторських вимог Компанії Індумет Лімітед, повідомлення розпорядника майна Глеваського В.В. про результати розгляду цих вимог, письмових пояснень Компанії Індумет Лімітед від 09.02.2022, та інших наданих документів, суд першої інстанції встановив та зазначив, зокрема, таке:

- Заява Компанії Індумет Лімітед подана в межах строку, визначено частиною першою статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства;

- за змістом повідомлення арбітражного керуючого Конового О.С. про результати розгляду заяви Компанії Індумет Лімітед, грошові вимоги на загальну суму 31 479 761 567,15 грн не визнані повністю з огляду на пропуск строку позовної давності, встановлений статтею 257 ЦК України;

- у визнанні грошових вимог, які заявлені на підставі угоди про відновлювальну кредитну лінію від 20.02.2009 та договору поруки від 20.02.2009 на суму 525 865 554, 33 грн, угоди про відновлювальну кредитну лінію від 20.02.2009 та договору поруки від 20.02.2009 на суму 262 932 217, 26 грн, кредитного договору від 01.02.2007 та договору поруки від 01.02.2007 на суму 5 645 503 839,19 грн, договору про надання кредитної лінії від 12.07.2006 та договору поруки від 12.07.2006 на суму 804 260 117,07 грн, кредитного договору від 21.12.2006 та договору поруки від 21.12.2006 на суму 3 480 991 930,04 грн, кредитного договору №DNI-22-734/13 від 06.08.2013 та договору поруки від 06.08.2013 на суму 264 528 737,99 грн арбітражним керуючим Коновим О.С. відмовлено у повному обсязі з посиланням на припинення поруки на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України;

- суд встановив обставини надання кредиту МФК Корпорації "ІСД" на суму 40 000 000,00 доларів США на підставі Кредитного договору від 27.06.2006. Також підтверджується факт надання грошових коштів іншим позичальникам за цим договором, а саме: АКХЗ на суму 40 000 000,00 доларів США, АМК 220 000 000,00 доларів США, ДМК 50 000 000,00 доларів США;

- Корпорація "ІСД" є одночасно і позичальником і поручителем за Кредитним договором;

- 27.06.2006 між Корпорацією "ІСД" та МФК було укладено Договір поруки, відповідно до якого Корпорація "ІСД" забезпечує виконання Кредитного договору від 27.06.2006 (далі - Договір поруки від 27.06.2006).

- Корпорація "ІСД", АКХЗ, АМК та ДМК отримані грошові кошти за Кредитним договором в повному обсязі не повернули. 13.02.2018 МФК передало "Індумет Лімітед" на підставі Договору відступлення від 13.02.2018 всі права за Кредитним договором від 27.06.2006 та договорами, які забезпечують їх виконання;

- 13.03.2018 між МФК, Компанії Індумет Лімітед та АКХЗ (Позичальник) було укладено Договір відступлення поруки та внесення змін. Відповідно до умов цього Договору МФК передавала всі права за Договором поруки від 27.06.2006 Компанії Індумет Лімітед;

- 14.12.2018 між Компанією Індумет Лімітед та Корпорацією "ІСД" укладено договір про визнання заборгованості за кредитним договором від 27.06.2006;

- оскільки договори про відступлення не визнано недійсними, вони є такими, що за наслідком укладення створюють для сторін відповідні права та обов`язки. Судом не встановлено обставин, які б могли викликати обґрунтовані сумніви, що право вимоги за вищевказаним кредитним договором та договором поруки не було відступлено на користь Компанії Індумет Лімітед. Матеріали справи не містять, а боржником не надано доказів належного виконання взятих на себе зобов`язань;

- суд зазначив про обґрунтованість твердження кредитора, який посилаючись на положення Закону України "Про міжнародне приватне право" та на законодавство Англії, зазначив, що розділом 2.03 Договору поруки, розділом 5 Договору про відступлення поруки та внесення змін від 13.03.2018 встановлено, що порука діє до повного виконання зобов`язань та з огляду на відсутність в законодавстві Англії спеціальних строків зі спливом яких порука припиняється, та вважає, що він має право звернутися до Корпорації "ІСД" з вимогою про повернення боргу;

- суд взяв до уваги правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, з урахуванням дослідженого судом змісту Афідавіту Доктора Рафаля Закржевського та встановлених на його підставі норм права Англії, та дійшов висновку, що достатнім обгартування дійсності зобов`язань поручителя Корпорації "ІСД" за кредитним договором від 27.06.2006 та договором поруки від 27.06.2006, укладеним з іноземним елементом та щодо якого сторони обрали право Англії таким, що застосовується до укладання та тлумачення цього договору поруки;

- суд врахував, що підтверджені кредитним договором від 27.06.2006 та договорами, які забезпечують його виконання, грошові вимоги заявлені також до Корпорації "ІСД" як до поручителя АКХЗ, АМК, ДМК, який є як солідарним так і основним боржником за кредитним договором (в основному зобов`язанні). Грошові вимоги до основного боржника АКХЗ за цими Договорами були визнані чинною ухвалою господарського суду Луганської області від 13.04.2020 у справі №913/720/20 про банкрутство АКХЗ на суму 1 355 597 720,72 грн як такі, що забезпечені заставою майна боржника (пункт 3 резолютивної частини ухвали); грошові вимоги щодо заявлених в цій вимозі до основного боржника ДМК були відхилені ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 повністю. Суд зазначив, що розмір визнаних грошових вимог до поручителя не може перевищувати розмір грошових вимог до боржника;

- суд встановив обставини надання кредиту АБ "ІНГ Банк Україна" Корпорації "ІСД" на суму 44 500 000,00 доларів США на підставі договору про надання фінансових послуг №07/197 від 27.06.2007, право вимоги якої перейшло до Компанії Індумет Лімітед на підставі договору від 20.06.2014 про купівлю-продаж і відступлення прав вимоги за кредитом;

- оскільки договір про відступлення не визнано недійсним, він є таким, що за наслідком укладення створює для сторін відповідні права та обов`язки. Судом не встановлено обставин, які б могли викликати обґрунтовані сумніви, що право вимоги за вищевказаним договором фінансових послуг не було відступлено на користь Індумет Лімітед. Матеріали справи не містять, а боржником не надано доказів належного виконання взятих на себе зобов`язань ні новому, ні первісному кредиторам. У визначений строк 29.08.2014 (пункт 5.1. договору позики в редакції змін та доповнень №108), позичальник Корпорація "ІСД" суму позики не повернула;

- арбітражний керуючий, реалізуючи свої права та обов`язки як розпорядник майна на цій стадії процедури банкрутства, заперечуючи проти визнання вимог кредиторів, вправі заявляти про застосування позовної давності відповідно до статті 267 ЦК України. При цьому суд встановив, що право вимоги виникає з 30.08.2014 та з цієї дати почався перебіг трирічного строку позовної давності для звернення до суду для стягнення суми грошового зобов`язання. Тому позовна давність за цими вимогами спливає 30.08.2017. Водночас із позовною заявою про стягнення з Корпорації "ІСД", як відповідача у справі за позовною заявою №905/577/20, заборгованості, зокрема, за договором про надання фінансових послуг №07/197 від 27.06.2007, Компанія Індумет Лімітед звернулася до господарського суду 26.03.2020. Станом на день закінчення строку позовної давності вказані обставини, з якими Закон пов`язує початок продовження строку для звернення до суду, були відсутні, тому Компанією Індумет Лімітед пропущено строк позовної давності за грошовими вимогами на суму 44 500 000,00 доларів США;

- розглянувши клопотання Компанії Індумет Лімітед про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання, оскільки заявником не доведена належним чином неможливість звернення до суду з грошовими вимогами у встановлений законом строк, не зазначено жодних причин неможливості звернення до суду із заявою з грошовими вимогами у встановлений законом строк;

- суд встановив обставини надання кредиту ЗАТ "ОТП Банк" Корпорації "ІСД" на суму 50 000 000,00 доларів США на підставі договору про надання кредитної лінії від №СR 09-023/28-4 від 10.03.2009, право вимоги якої перейшло до Компанії Індумет Лімітед на підставі договору від 10.07.2013 про продаж і відступлення прав вимоги за кредитом;

- оскільки договір про відступлення не визнано недійсним, він є таким, що за наслідком укладення створює для сторін відповідні права та обов`язки. Судом не встановлено обставин, які б могли викликати обґрунтовані сумніви, що право вимоги за вищевказаним договором фінансових послуг не було відступлено на користь компанії Індумет Лімітед. Матеріали справи не містять, а боржником не надано доказів належного виконання взятих на себе зобов`язань. Разом з тим, згідно з повідомлення про результати розгляду кредиторських вимог компанії Індумет Лімітед, арбітражним керуючим Коновим О.С. було відмовлено у визнанні цих вимог з посиланням на пропуск строку позовної давності, встановлений статтею 257 ЦК України. Суд зазначив, що з 01.04.2016 перебіг строку позовної давності почався заново та сплив 01.04.2019, однак будь-яких доказів щодо переривання строку позовної давності в межах трирічного строку позовної давності, який сплив 01.04.2019, до матеріалів заяви не надано, тому суд дійшов висновку, що кредитор пропустив строк позовної давності за грошовими вимогами в розмірі 50 000 000,00 доларів США;

- суд зазначив, що копіями меморіального ордеру від 09.08.2013 ПАТ "ПУМБ", копіями виписки з рахунку обліку основної суми кредиту за період з 06.08.2013 по 09.08.2013 ПАТ "ПУМБ" з особового рахунку Корпорації "ІСД", підтверджується, що ПАТ "ПУМБ", як позичальником було видано Корпорації "ІСД" кредит на суму 36 283 332,03 доларів США за кредитним договором №13.08-522 від 06.08.2013. Право вимоги за кредитним договором до боржника було набуто Індумет Лімітед згідно договору від 09.08.2013 про продаж та відступлення прав вимоги за кредитом №13.08-522 від 06.08.2013. Разом з тим, згідно з повідомлення про результати розгляду кредиторських вимог Індумет Лімітед, арбітражним керуючим Коновим О.С. було відмовлено у визнанні цих вимог з посиланням на пропуск строку позовної давності, встановлений статтею 257 ЦК України. Суд врахував, що будь-яких доказів щодо переривання строку позовної давності в межах трирічного строку позовної давності, який сплинув 13.07.2019, до матеріалів заяви не подано, про їх існування заявником та учасниками провадження не зазначено. Також суд зазначив про відсутність підстав для задоволення клопотання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності, оскільки заявником не зазначено обставин неможливості звернення до суду із заявою з грошовими вимогами у встановлений законом строк;

- суд встановив обставини надання кредиту ВАТ "Ерсте Банк" Корпорації "ІСД" в розмірі 22 500 000,00 доларів США на підставі кредитного договору №011-05/885 від 27.12.2007, право вимоги якої перейшло до Компанії Індумет Лімітед на підставі договору від 26.04.2013 про продаж і відступлення прав вимоги за кредитом. При цьому суд зазначив, що договір про відступлення не визнано недійсним і відсутні обставин, які б могли викликати обґрунтовані сумніви, що право вимоги за вищевказаним договором фінансових послуг не було відступлено на користь Компанії Індумет Лімітед. Разом з тим, за результатами розгляду зазначених кредиторських вимог Компанії Індумет Лімітед, арбітражним керуючим Коновим О.С. було відмовлено у визнанні цих вимог з посиланням на пропуск позовної давності, встановлений статтею 257 ЦК України. Суд зазначив, що позовна давність за цими вимогами спливає 28.05.2016, тому заявник пропустив строк звернення за грошовими вимогами в розмірі 22 500 000,00 доларів США. Водночас суд зазначив про відсутність підстав для задоволення клопотання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності;

- здійснивши аналіз наданих суду документів суд дійшов висновку про обґрунтованість грошових вимоги компанії Індумет Лімітед в частині заявлених кредиторських вимог у розмірі 35 000 000,00 доларів США (основний борг), 13 560 732,55 доларів США (відсотки за договором, включаючи відсотки за прострочення платежу, які нараховуються на основний борг до 15.05.2020), 3 029 783,57 доларів США (відсотки за договором, включаючи відсотки за прострочення платежу, які нараховуються на основний борг після 15.05.2020), 73.637,64 фунтів стерлінгів (сума Арбітражних витрат, визначених судом ЛМАС). Суд зазначив, що грошові вимоги Компанії Індумет Лімітед (Indumet Limited), заявлені на підставі кредитного договору 28.08.2006 підлягають визнанню та включенню до четвертої черги реєстру вимог кредиторів на загальну суму 1 436 367 997,46 грн;

- здійснивши аналіз документів, які було надано Компанії Індумет Лімітед до суду в обґрунтування заявлених кредиторських вимог за кредитним договором від 20.02.2009 (Угода про відновлювальну кредитну лінію), суд зазначив про відсутність первинних документів, з яких суд міг би достеменно встановити надання боржнику кредиту в сумі, зазначеній в кредитному договорі, руху коштів у зазначений період, нарахування зобов`язань боржника зі сплати процентів за користування кредитом тощо. Суд дійшов висновку, що заявник кредиторських вимог не довів, що на момент укладення 30.04.2013 договору про внесення змін та передачу прав у позикодавця були наявні права кредитора у зобов`язаннях за кредитним договором від 20.02.2009, тому відсутні підстави вважати, що права кредитора у зобов`язанні за кредитним договором перейшло до набувача Компанії Індумет Лімітед в цій частині;

- суд зазначив, що на підставі договору про передачу прав від 30.04.2013 Компанії Індумет Лімітед було набуто всі права за кредитним договором та договором поруки, який забезпечують його виконання. Поряд із цим суд зазначив, що вимога від 23.05.2014 не адресована Корпорації "ІСД"; інформаційний лист від 17.07.2013 за своїм змістом не є вимогою та датований до дати виникнення зобов`язання щодо погашення заборгованості (24.07.2013); нова редакція інформаційного листа від 19.04.2016, яка стосується виконання зобов`язання за договором поруки складена поза межами строку (який закінчився 24.01.2014) дії договору поруки. Суд зауважив, що підписання представником Корпорації "ІСД" нової редакція інформаційного листа від 19.04.2016 не продовжує строк дії договору поруки який є припиненим. Відтак, враховуючи встановлені вищевикладені обставини та сталу практику щодо застосування положень статті 559 ЦК України Верховного Суду, суд дійшов висновку щодо відхилення грошових вимог кредитора за договором поруки з підстав її припинення;

- суд дійшов висновку, що заявник кредиторських вимог Компанії Індумет Лімітед не довів, що на момент укладення 30.04.2013 договору про внесення змін та передачу прав у позикодавця були наявні права кредитора у зобов`язаннях за кредитним договором від 20.02.2009;

- здійснивши аналіз наданих суду документів, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів кредитора в частині грошових вимоги Компанії Індумет Лімітед у розмірі 203 101 825,79 доларів США (135 586 819,37 доларів США тіло кредиту та 67 515 006,42 доларів США проценти);

- з урахуванням дослідженого судом змісту цивільного та господарського законодавства Японії, зокрема статей 434 та 458 Цивільного кодексу Японії, та встановлених на їх підставі норм права Японії, які визначають строки позовної давності та підстави його переривання, суд вважає достатнім обґрунтування про дійсність зобов`язань Корпорації "ІСД" за кредитним договором від 01.02.2007 та договором поруки від 01.02.2007 укладеним з іноземним елементом та щодо якого сторони обрали право Японії. Відтак, грошові вимоги Компанії Індумет Лімітед (Indumet Limited), заявлені на підставі кредитного договору від 01.02.2007, договору поруки від 01.02.2007, договору про солідарну заставу акцій від 30.03.2007, договору про передачу кредиту та внесення змін до кредитного договору від 05.03.2014 підлягають визнанню та включенню до реєстру вимог кредиторів в розмірі 5 643 529 502,68 грн (із розрахунку: 5 643 529 502,68 грн, що є еквівалентом 203 101 825, 79 доларів США. При цьому розмір забезпечених вимог становить 510 725 048,32 грн, не забезпечених 5 132 804 454, 36 грн (четверта черга);

- з огляду на встановлені обставини суді дійшов висновку про підтвердженість укладення договору поруки, за яким поручителем за виконання зобов`язань, є Корпорація "Індустріальна Спілка Донбасу" боржник у цій справі. Так, на підставі договору про продаж і відступлення від 04.04.2013 Індумет Лімітед було набуто всі права за кредитним договором та договором поруки, який забезпечують його виконання. Разом з тим, враховавши строк виконання основного зобов`язання, забезпеченого порукою та у зв`язку з відсутністю у матеріалах справи належних та допустимих доказів пред`явлення до Корпорації "ІСД" вимоги за договором поруки протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання за відповідним договором (31.08.2013), суд дійшов висновку про припинення поруки (31.02.2014), встановленої договором поруки після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Поряд із цим суд зазначив, що лист підтвердження від 01.04.2016 ПАТ "АМК" не є доказом визнання заборгованості поручителем. Крім того, лист підтвердження від 01.04.2016 ПАТ "АМК", нова редакція інформаційного листа від 19.04.2016, яка стосується виконання зобов`язання за договором поруки, та лист від 27.03.2017 на який посилається заявник та який відсутній в матеріалах справи складені поза межами строку дії договору поруки. Суд відмовив у визнанні грошових вимог Компанії Індумет Лімітед до Корпорації "ІСД" в розмірі 804 260 117 07 грн, оскільки ним встановлено обставини припинення договору поруки;

- проаналізувавши документи, які було надано Компанії Індумет Лімітед до суду в обґрунтування заявлених кредиторських вимог за кредитним договором від 21.12.2006, договором поруки від 21.12.2006 та іншими пов`язаними договорами, суд зазначив про відсутність в матеріалах справи документів на підставі яких суд може встановити факт переходу права вимоги за вказаними договорами до заявника Компанії Індумет Лімітед. Суд зазначив, що заявником не надано до матеріалів справи договір про відступлення за формою договору відступлення від 14.12.2017; договір про відступлення права вимоги за договорами застави від 14.12.2017; договір про відступлення за формою договору відступлення за правилами асоціації учасників кредитного ринку від 19.12.2017; договір про відступлення права вимоги за договорами застави від 19.12.2017; листи-повідомлення про відступлення прав вимог за договором про відступлення від 19.12.2017 та договорами застави від 19.12.2017. З огляду на зазначене, суд відмовив у визнанні кредиторських вимог Компанії Індумет Лімітед на суму 125 275 471,00 доларів США (103 824 745,34 доларів США тіло кредиту, 21 450 725,66 доларів США проценти), оскільки Компанії Індумет Лімітед до матеріалів справи не надано доказів, що підтверджують факт переходу до набувача Компанії Індумет Лімітед права вимоги за вказаними договорами та у заявленій останнім сумі;

- суд зазначив, що матеріалами справи підтверджується укладення договору поруки №DNI-22-734/13 від 06.08.2013, за яким поручителем за виконання зобов`язань позичальника ПАТ "ДМК" за кредитним договором №DNI-22-734/13 від 06.08.2013, є Корпорація "Індустріальна Спілка Донбасу" боржник у цій справі №905/2199/20. При цьому, суд врахував, що Компанії Індумет Лімітед у справі №904/2104/19 про банкрутство основного позичальника ПАТ "ДМК", звертався з заявою про визнання грошових вимог, в якій, поміж іншого, посилаючись на те, що він набув право вимоги за кредитним договором, в тому числі, №DNI-22-734/13 від 06.08.2013, просив визнати його грошові вимоги у розмірі заборгованості 13 398 210,30 дол США, 7 578 027, 76 дол США відсотки, 334 621,69 дол США неустойку, що ґрунтуються на наявності заборгованості боржника за цим договором. Водночас суд встановив, що за результатами розгляду вказаних кредиторських вимог судами були встановили такі фактичні обставини справи постановою Центрального апеляційного господарського суду від 26.11.2020 у справі №904/2104/19, поміж іншого, відхилено грошові вимоги Компанії Індумет Лімітед за кредитним договором №DNI-22-734/13 від 06.08.2013 (враховуючи договір про внесення змін від 31.10.2013), а постановою Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №904/2104/19 касаційну скаргу Компанії Індумет Лімітед залишено без задоволення, постанову Центрального апеляційного господарського суду від 26.11.2020 у справі № 904/2104/19 (в частині відхилення грошових вимог Компанії Індумет Лімітед, зокрема, за кредитним договором №DNI-22-734/13 від 06.08.2013 (враховуючи договір про внесення змін від 31.10.2013) залишено без змін.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

7. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 25.09.2025 апеляційну скаргу арбітражного керуючого Глеваського В. В. (вх.№346Д/2) на ухвалу Господарського суду Донецької області від 05.02.2025 у справі № 905/2199/29 залишено без задоволення;

ухвалу Господарського суду Донецької області від 05.02.2025 у справі №905/2199/29 залишено без змін.

8. Постанова апеляційного господарського суду мотивована тим, що;

- твердження заявника апеляційної скарги про не врахування судом першої інстанції приписів статті 559 Цивільного кодексу України є безпідставним та не знайшло свого підтвердження під час апеляційного провадження. При цьому, скаржником не було враховано, що боржник, укладаючи відповідні угоди погодився з застосуванням до них права інших держав, а саме: права Англії та права Японії;

- щодо посилання заявника апеляційної скарги про необхідність встановити дієздатність кредитора суд зазначив, що постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.09.2021 у справі №824/199/20 була задоволена заява та надано дозвіл на примусове виконання на території України рішення Лондонського міжнародного арбітражного суду (місце проведення арбітражного провадження: м. Лондон, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії) у справі №194531 від 05.06.2020 (склад арбітражу: доктор Галина Жукова, Анжеліна Велш, Девід Саттон (головуючий арбітр)) за позовом Компанії Індумет Лімітед до Корпорації "Індустріальний Союз Донбасу" про стягнення боргу. Крім того, до матеріалів справи Компанією було надано усі необхідні документи на підтвердження її вимог. З огляду на наведе, судова колегія приходить до висновку, що зазначена Компанія при зверненні до суду з кредиторськими вимогами мала процесуальну дієздатність;

- щодо твердження заявника апеляційної скарги про необхідність перевірки повноважень представників Боржника на підписання кредитного договору, суд зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази, що на час розгляду справи у суді першої інстанції, кредитні договору було визнано недійсними, зокрема з підстав їх підписання не уповноваженими особами.

КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ

9. Арбітражний керуючий Глеваський В.В. 26.10.2025 звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Господарського суду Донецької області від 05.02.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.09.2025 у справі № 905/2199/20.

10. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 905/2199/20 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Васьковський О.В., суддя - Огороднік К.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 27.10.2025.

11. Ухвалою Верховного Суду від 04.11.2025 касаційну скаргу залишено без руху, надано строк на усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

12. Ухвалою Верховного Суду від 08.12.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою арбітражного керуючого Глеваського В.В., датою проведення судового засідання визначено 03.02.2026.

13. Ухвалою Верховного Суду від 03.02.2026 відкладено розгляд касаційної скарги арбітражного керуючого Глеваського В.В., датою проведення судового засідання визначено 24.02.2026.

14. В судовому засіданні 24.02.2026, колегія суддів з метою надання учасникам справи скористатись своїми процесуальними правами, дійшла висновку про відкладення розгляду справи.

15. Ухвалою Верховного Суду від 24.02.2025 відкладено розгляд касаційної скарги арбітражного керуючого Глеваського В.В. на 17.03.2026, 12:00.

16. Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

15. У судове засідання 17.03. 2026 учасники справи та їх представники не з`явилися, причин неявки не повідомили, в режимі відеоконференції до судового засідання не доєдналися.

17. Верховний Суд враховує, що ухвалою від 24.02.2026 явку представників в судове засідання не визначав обов`язковою, Відтак, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про можливість розгляду справи, оскільки учасники справи були повідомлені про дату та час судового засідання заздалегідь, тому не були обмежені у можливості завчасно забезпечити явку особисто або за участю представників у визначену дату та час, явка представників сторін не була визнана обов`язковою.

18. Враховуючи положення Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX), Указу Президента України від 12.01.2026 № 40/2026 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" (затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.01.2026 № 4757-IX), Верховний Суд розглядає справу № 905/2199/20 у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи арбітражного керуючого Глеваського В.В.

20. В обґрунтування підстав касаційного оскарження, заявник зазначив, що в частині заявлених кредиторських вимог на суму 31 479 761 567,15 грн наявні підстави для застосування позовної давності. При цьому скаржник аргументував, що строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки.

21. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

22. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов`язання за договором поруки слід пред`явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

23. Також розпорядником майна Корпорації "Індустріальна Спілка Донбасу" зазначив, що подав до Східного апеляційного господарського суду клопотання, в порядку статті 367 ГПК України, про звернення із судовим дорученням. Необхідною обставиною, яка повинна була бути дослідженою в суді першої інстанції та апеляційним судом щодо грошових вимог Компанії Indumet Limited є пов`язаність або не пов`язаність кредитора з резидентами рф та/або пов`язаними з ними особами. Також в судах попередніх інстанцій арбітражним керуючим наголошувалось на необхідності здійснити перевірку дієздатності заявника на дату розгляду грошових вимог, позаяк, наприклад, на 05.02.2025 (ухвала суду щодо попереднього судового засідання) від дати подання заяви минуло без 2 місяців 4 календарних роки - досить тривалий період, який доцільно перевірити судом, зокрема, на предмет правосуб`єктності на дату постановлення судового рішення. Разом з тим, суд зазначені доводи скаржника проігнорував.

24. Також скаржник звернув увагу, що суд першої інстанції в ухвалі за результатами попереднього засідання не зазначив про наявність заінтересованості кредитора стосовно боржника. Цій обставині, як окремій підставі для скасування рішення, також не надав належної правової оцінки суд апеляційної інстанції.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

25. Відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

26. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

27. З урахуванням повноважень касаційного суду відповідно до статті 300 ГПК України, Верховний Суд вважає прийнятними касаційну скаргу щодо доводів скаржника, зазначених в пунктах 20 - 24 описової частини цієї постанови.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

Щодо застосування норм матеріального та процесуального права та мотивів прийняття (відхилення) доводів касаційної скарги

28. Предметом розгляду у цій справі є питання щодо наявності/відсутності підстав для визнання кредиторських вимог ініціюючого кредитора до боржника.

29. Аналізуючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваних судових рішень, оцінивши доводи касаційної скарги та позиції інших учасників справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.

30. За змістом статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України, зокрема до грошових зобов`язань належать зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

31. Порядок звернення кредиторів із вимогами до боржника у справі про банкрутство (після відкриття провадження) та порядок розгляду судом відповідних заяв визначені, зокрема статтями 45 - 47 КУзПБ.

32. Забезпечені кредитори зобов`язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення. Забезпечені кредитори можуть повністю або частково відмовитися від забезпечення. Якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимоги, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави. Залишок вимог вважається незабезпеченим (частина друга статті 45 КУзПБ).

33. Заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах 30-денного строку, визначеного частиною першою статті 45 КУзПБ, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду.

34. Крім того, розпорядник майна зобов`язаний окремо повідомити господарський суд про вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, згідно з їхніми заявами, а за відсутності таких заяв - згідно з даними обліку боржника, а також внести окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з відповідним державним реєстром (частина восьма статті 45 КУзПБ).

35. З аналізу наведених приписів КУзПБ вбачається, що законодавець не встановив обов`язку забезпеченого кредитора подати заяву про визнання його грошових вимог, забезпечених заставою майна боржника, для їх задоволення у справі про банкрутство, проте передбачив для забезпеченого кредитора можливість подати таку заяву стосовно забезпечених вимог, а також право на заявлення грошових вимог, які незабезпечені заставою або за відмови від забезпечення, що у цих двох випадках мають бути заявлені кредитором та розглянуті судом за загальними правилами для конкурсних або поточних вимог до боржника.

36. Водночас, у разі подання такої заяви забезпеченим кредитором саме ухвала про визнання його грошових вимог, забезпечених заставою майна боржника, є підставою для внесення остаточних відомостей щодо розміру цих вимог та предмета забезпечення до реєстру вимог кредиторів боржника, адже за змістом абзаців 4, 5 частини шостої статті 45 КУзПБ спеціальний закон, за загальним правилом, пов`язує внесення відомостей до реєстру вимог кредиторів саме з ухвалою про визнання (повністю або частково) вимог кредиторів за результатами розгляду їх заяв. Подібний за змістом висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23.09.2021 у справі № 904/4455/19.

37. При цьому, відповідно до усталеної практики Верховного Суду (зокрема, викладеної в постановах від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17) у справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору.

38. Заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги. Проте обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює розгляд справи про банкрутство вимоги.

39. Під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом. Суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора.

40. Отже, під час розгляду заявлених до боржника кредиторських вимог, суд, у відповідності до наведених вище норм, має з`ясовувати правову природу таких вимог, надати правову оцінку доказам поданим заявником на підтвердження його вимог до боржника, аргументам та запереченням боржника чи інших кредиторів щодо задоволення таких вимог, перевірити дійсність заявлених вимог, з урахуванням чого встановити наявність підстав для їх визнання чи відхилення (повністю або частково).

Щодо розгляду касаційної скарги по суті

41. У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що Компанією Індумет Лімітед заявлені грошові вимоги на підставі:

- кредитного договору від 27.06.2006 та договором поруки від 27.06.2006 в розмірі 10 977 884 647, 38 грн;

- договору про надання фінансових послуг №07/197 від 27.06.2007 в розмірі 2 283 597 808, 59 грн;

- договору про надання кредитної лінії №СR09-023/28-4 від 10.03.2009 в розмірі 2 559 515 931,15 грн;

- кредитного договору №13.08-522 від 06.08.2013 в розмірі 1 873 922 336,14 грн;

- кредитного договору №011-05/885 від 14.08.2007 в розмірі 1 101 307 340,50 грн;

- договору про кредитну лінію від 28.08.2006 в розмірі 1 436 367 997, 46 грн;

- угоди про відновлення кредитну лінію від 20.02.2009 в розмірі 262 933 787, 21 грн;

- угоди про відновлювальну кредитну лінію від 20.02.2009 та договору поруки від 20.02.2009 в розмірі 525 865 554,33 грн;

- угоди про відновлювальну кредитну лінію від 20.02.2009 та договору поруки від 20.02.2009 в розмірі 262 932 217,26 грн;

- кредитного договору від 01.02.2007 та договору поруки від 01.02.2007 в розмірі 5 645 503 839,19 грн;

- договору про надання кредитної лінії від 12.07.2006 та договору поруки від 12.07.2006 в розмірі 804 260 117,07 грн;

- кредитного договору від 21.12.2006 та договору поруки від 21.12.2006 в розмірі 3 480 991 930,04 грн;

- кредитного договору №DNI-22-734/13 від 06.08.2013 та договору поруки від 06.08.2013 в розмірі 264 528 737,99 грн.

42. Місцевий господарський суд, дослідивши подані заявником доказів, дійшов висновку про наявність підстав для визнання кредиторських вимог на підставі :

- кредитного договору від 27.06.2006, договору поруки від 27.06.2006, договору відступлення від 13.02.2018, договору відступлення поруки від 13.03.2018, договору від 14.12.2018 про визнання заборгованості за кредитним договором від 27.06.2006 на суму 10 977 884 647,38 грн;

- кредитного договору від 28.08.2006 та договором про внесення змін передачу прав від 20.11.2023, кредитної угоди від 01.02.2007, договору поруки від 01.02.2007, договорів від 05.03.2014 про передачу кредиту та поруки на суму 5 645 503 839,19 грн.

43. Апеляційний господарський суд, переглянувши оскаржувану ухвалу місцевого суду з урахуванням доводів скаржника, погодився із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового визнання грошових вимог.

44. Водночас скаржник, зазначаючи на закінчення строку поруки, встановленого у статті 559 Цивільного кодексу України, не спростував у порядку, визначеному положеннями статей 74, 76 - 77ГПК України, висновок суду апеляційної інстанції про те, що в цьому випадку боржник, укладаючи відповідні угоди погодився з застосуванням до них права інших держав, а саме: права Англії та права Японії, а також не спростовано іншими доказами висновки, викладені в Афідавіті Доктора Рафаля Закржевського; не спростував висновки, здійснені судом на підставі норм права Англії та на підставі досліджених положень Цивільного кодексу Японії (Закон №89 від 1869 року), які містять інше правове регулювання і яке в цьому випадку розповсюджується на відповідні договори.

45. Крім того, скаржник не спростував належними та допустимими доказами висновки судів попередніх інстанцій щодо інших обставин, які впливають в цьому випадку на розмір визнаних кредиторських вимог.

46. Доводи скаржника щодо відмови апеляційного суду у задоволенні клопотання про звернення із судовим дорученням в порядку статті 367 ГПК України в цьому випадку не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, зокрема, з огляду на таке.

47. Колегія суддів враховує, що в умовах збройної агресії російської федерації та введеного у зв`язку з цим воєнного стану на підставі Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022 (з подальшим продовженням дії воєнного стану на підставі відповідних Указів), затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX (з подальшим продовженням дії воєнного стану на підставі відповідних Законів), запровадження певних обмежень у цивільному обороті, особливо щодо певних учасників такого обороту, є в цілому допустимим.

48. У підпункті 1 пункту 1 постанові КМУ "Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією російської федерації" від 03.03.2022 за № 187 зазначено, що для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією російської федерації установити до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на:

- виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є російська федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою-агресором):

- громадяни російської федерації, крім тих, що проживають на території України на законних підставах;

- юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства російської федерації;

- юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, якої є російська федерація, громадянин російської федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства російської федерації;

- юридичні особи, утворені відповідно до законодавства іноземної держави, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, яких є російська федерація, громадянин російської федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства російської федерації, - у випадку виконання зобов`язань перед ними за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті.

49. Отже, дія мораторію передбачає заборону на вчинення конкретно визначеного переліку дій між учасниками правовідносин, встановлює певний правовий режим для цих правовідносин і впливає на перебіг грошових та інших зобов`язань, водночас не припиняє їх.

50. З моменту запровадження вказаного мораторію суб`єктивне право осіб-кредиторів (стягувачів), перелік яких наведений Кабінетом Міністрів України в постанові "Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією російської федерації" від 03.03.2022 за № 187, зазнає обмежень у можливості реалізувати ними право вимоги до зобов`язаної сторони, у тому числі шляхом звернення за судовим захистом. Також мораторій хоча і не припиняє суб`єктивне право, однак на строк дії мораторію таке право не може реалізуватися шляхом виконання.

51. Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що до повноважень суду не входить здійснення правоохоронних (слідчих) функцій, а положеннями частини четвертої статті 74 ГПК України прямо встановлено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

52. Водночас положеннями статей 13, 74 ГПК України прямо передбачено обов`язок учасника справи довести обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Тобто, доказування власних доводів не може ґрунтуватися на припущеннях, а звернення господарських судів із судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави не може здійснюватися без належного обґрунтування та підтвердження належними та допустимими доказами неможливості дослідження статусу особи та здійснення відповідних запитів самостійно.

53. Тобто, в цьому випадку арбітражний керуючий не позбавлений права самостійно встановити відповідні обставини та повторно звернутися до суду із відповідними доказами. При цьому положення постанови КМУ "Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією російської федерації" від 03.03.2022 за № 187 не містять застережень та процесуальних обмежень щодо стадії їх застосування, тому заявник, за наявності відповідних доказів, не позбавлений права звернутися у подальшому до суду із відповідною заявою з метою застосування мораторію, передбаченого постановою КМУ від 03.03.2022 № 187.

54. Також не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень доводи скаржника щодо необхідності встановлення дієздатності кредитора у справі про банкрутство. Колегія суддів звертає увагу, що такі доводи зводяться до необхідності встановлення дієздатності кредитора лише у зв`язку із тим, що Компанія Індумет Лімітед звернулась до суду із заявою від 29.04.2021 і з того часу "минув досить тривалий період".

55. Разом з тим, положеннями ГПК України не передбачено обов`язок суду здійснювати перевірку правоздатності та дієздатності учасника справи про банкрутство лише внаслідок спливу певного періоду часу. В цьому випадку, якщо один з учасників справи втратив право- та/чи дієздатність, інший учасник не позбавлений права надати суду відповідну інформацію з посиланням на джерела такої інформації та докази, якими така інформація може підтверджуватися.

56. У цьому випадку скаржник не надав доказів, які б свідчили про те, що після визнання кредиторських вимог та надання відповідного процесуального статусу, ініціюючим кредитором втрачено право- та дієздатність. Водночас доводи скаржника є намаганням спонукати суд до самостійного збирання доказів всупереч положенням частини четвертої статті 74 ГПК України.

57. Інші доводи скаржника, зазначені у касаційній скарзі, зводяться до оцінки та переоцінки доказів, необхідності дослідження та встановлення обставин справи, що відповідно до положень частин другої, третьої статті 300 ГПК України, виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

58. Колегія суддів наголошує, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

59. З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга арбітражного керуючого Глеваського Віталія Васильовича не підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення не підлягають скасуванню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

60. Відповідно до пункту другого частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

61. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 309 ГПК України).

62. Згідно з частиною другою статті 309 ГПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

63. З огляду на зазначене Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та залишення оскаржуваних судових рішень без змін.

Щодо судових витрат

64. Враховуючи положення статті 129 ГПК України та відмову у задоволенні касаційної скарги, сплата судового збору покладається на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 300, 308, 309, 315, 317, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу арбітражного керуючого Глеваського Віталія Васильовича залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Донецької області від 05.02.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.09.2025 у справі № 905/2199/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді О.В. Васьковський

К.М. Огороднік