ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відкриття провадження у справі

"31" березня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/1131/26

Господарський суд Одеської області у складі судді Петрова В.С., розглянувши матеріали позовної заяви № 1160/26 Керівника Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до Товариства з обмеженою відповідальністю Оператор енергії про визнання додаткових угод до договору про закупівлю електричної енергії недійсними та стягнення безпідставно одержаних коштів у розмірі 272108,09 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Керівник Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до Товариства з обмеженою відповідальністю Оператор енергії, в якому просить суд:

- визнати недійсними додаткові угоди від 25.08.2022 № 1, від 18.10.2022 № 3-22 та № 4-22 до договору від 17.05.2022 № 126-22 про закупівлю електричної енергії, укладеного між Військовою частиною НОМЕР_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю Оператор енергії;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Оператор енергії на користь Адміністрації Державної прикордонної служби України в особі Військової частини НОМЕР_1 безпідставно одержані грошові кошти у розмірі 272108,09 гривень.

В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор посилається на те, що 17 травня 2022 року між Військовою частиною НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України та Товариством з обмеженою відповідальністю Оператор енергії було укладено договір № 126-22 про закупівлю електричної енергії загальним обсягом 457142000 кВт*год, загальною вартістю 1599997,00 грн. з ПДВ. При цьому прокурор вказує, що у подальшому, між Військовою частиною та ТОВ Оператор енергії було укладено додаткові угоди до договору, на підставі яких здійснено перегляд ціни та обсягів електричної енергії, коригування загальної суми договору, а саме: додаткову угоду № 1 від 25.08.2022, якою з 01.07.2022 було підвищено ціну електричної енергії до 3,84 грн за 1 кВт*год, що становить збільшення вартості на 9,71%, обсяг електричної енергії було зменшено та встановлено на рівні 421311,308072 кВт*год.; додаткову угоду № 3-22 від 18.10.2022, якою з 01.08.2022 підвищено ціну електричної енергії до 4,20 грн за 1 кВт*год, що відповідає зростанню на 20% та зменшено обсяг електричної енергії, який після коригування склав 395316,619047 кВт*год.; додаткову угоду № 4-22 від 18.10.2022, відповідно до якої з 01.09.2022 ціна електричної енергії зросла до 4,60 грн за 1 кВт*год, що становить збільшення на 31,43%, обсяг електроенергії було зменшено до 379396,821739 кВт*год.

27.03.2026 р. від Товариства з обмеженою відповідальністю Оператор енергії через підсистему Електронний суд ЄСІТС до господарського суду надійшло клопотання про повернення позовної заяви (вх. № 10720/26), в якому відповідач зазначає, що рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 03.12.2025 № 6 р(II)/2025 у справі № 3-28/2024(59/24) за конституційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Рейнір Бізнес Груп щодо відповідності Конституції України (конституційності) приписів абзацу першого частини третьої, абзаців першого, другого, третього частини четвертої статті 23 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (щодо представництва прокурором інтересів держави в суді):

1. Визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), абзаци перший, другий, третій частини четвертої статті 23 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами.

2. Визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами в тім, що вони надають прокуророві можливість здійснювати представництво інтересів держави в суді у зв`язку з нездійсненням або неналежним здійсненням захисту цих інтересів органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

3. Окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами визнані неконституційними, втрачають чинність із 1 січня 2027 року.

4. Рішення Конституційного Суду України не поширюється на правовідносини щодо представництва прокурором інтересів держави в суді, які виникли під час чинності окремих приписів абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнаних неконституційними, та продовжують існувати після втрати ними чинності.

Так, відповідач вказує, що незважаючи на те, що зазначені положення втратять чинність з 01 січня 2027 року, для забезпечення принципів законності та верховенства права висновки Конституційного Суду України можуть враховуватися при вирішенні поточних справ при застосуванні господарським судом норм Конституції України як норм прямої дії (ч. 6 ст. 11 ГПК України). І ця норма є імперативною.

За ствердженням відповідача, положення резолютивної частини рішення Конституційного Суду України про втрату чинності норми з 2027 року стосується насамперед порядку виконання цього рішення, але не дозволом для судів застосовувати завідомо неконституційний механізм втручання у приватні права суб`єктів господарювання.

Таким чином, відповідач наголошує, що оскільки прокурор, обґрунтовуючи підстави для представництва, посилається виключно на ст. 23 Закону України Про прокуратуру, яка не підлягає застосуванню судом через її невідповідність Конституції та критерію якості закону, він фактично не доводить наявність виключного випадку для захисту інтересів держави.

Так, відповідно до пункту 1 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Статтею 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Положення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України Про прокуратуру.

Згідно з частиною 3 статті 23 Закону України Про прокуратуру прокурор може представляти інтереси держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; у разі відсутності такого органу.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України Про прокуратуру, якою визначено, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Конституційний Суд України зазначив, що поняття орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади (абзац другий частини п`ятої Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 №3-рп/99).

Отже, вирішення питання про орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, полягає у встановленні органу, який, використовуючи на підставі норм законодавства надані йому повноваження, зобов`язаний з метою захисту інтересів держави вчиняти юридичні дії, що впливають на права та обов`язки суб`єктів спірних правовідносин, зобов`язуючи їх припинити порушення інтересів держави та усунути наслідки цих порушень (зокрема, звертатись до суду з відповідним позовом).

Відповідно до абзаців 1- 3 частини четвертої статті 23 Закону України Про прокуратуру наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи його законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Згідно із частиною четвертою статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до абзацу другого частини п`ятої статті 53 Господарського процесуального кодексу України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №826/13768/16, від 05.03.2020 у справі № 9901/511/19, від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21).

У пунктах 69, 70 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що оскільки повноваження органів влади, зокрема, і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia (суд знає закони) під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України Про прокуратуру застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 15.01.2020 у справі № 698/119/18 (пункт 26), від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (пункт 34), від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 (пункт 8.19), від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 (пункт 81) від 28.09.2022 у справі № 483/448/20 (пункти 7.11, 7.18), від 20.06.2023 у справі № 633/408/18 (пункти 10.12, 10.19), від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21 (пункт 8.37), від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21 (пункт 8.4), від 08.11.2023 у справі № 607/15052/16-ц (пункт 8.11), від 08.11.2023 у справі № 607/15052/16-ц (пункт 8.18).

Відповідно до вимог статті 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України Про міжнародне приватне право, Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 11 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили.

Так, відповідач посилається на рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 03.12.2025 №6-р(II)/2025 у справі № 3-28/2024(59/24), яким в п. 3 резолютивної частини окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність із 1 січня 2027 року.

Господарський суд, зазначає, що відповідач дійшов до передчасних висновків, оскільки до 1 січня 2027 року положення ч. 3 ст. 23 Закону України Про прокуратуру залишаються чинними у редакції, що діяла до винесення зазначеного рішення Конституційного Суду, та підлягають до застосування всіма суб`єктами правової системи, у тому числі також при здійсненні господарського судочинства. При цьому суд зауважує, що відповідно до п. 4 рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 03.12.2025 № 6 р(II)/2025 у справі № 3-28/2024(59/24) рішення Конституційного Суду України не поширюється на правовідносини щодо представництва прокурором інтересів держави в суді, які виникли під час чинності окремих приписів абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнаних неконституційними, та продовжують існувати після втрати ними чинності.

З огляду на викладене вище клопотання відповідача про повернення позовної заяви не підлягає задоволенню.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного або позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно з ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Розглянувши матеріали позовної заяви Керівника Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, господарський суд визнав їх достатніми для відкриття провадження у справі, розгляду справи за правилами загального позовного провадження з урахуванням положень ст.ст. 12, 247 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи категорію та складність справи, а також обсяг та характер доказів у справі.

Керуючись ст.ст. 12, 120, 176, 234, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Оператор енергії про повернення позовної заяви (вх. 10720/26 від 27.03.2026).

2. Прийняти до розгляду позовну заяву Керівника Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону (вх. № 1160/26 від 26.03.2026) та відкрити провадження у справі № 916/1131/26 за позовом Керівника Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до Товариства з обмеженою відповідальністю Оператор енергії про визнання додаткових угод до договору про закупівлю електричної енергії недійсними та стягнення безпідставно одержаних коштів у розмірі 272108,09 грн.

3. Справу № 916/1131/26 розглядати за правилами загального позовного провадження з викликом учасників справи.

4. Підготовче засідання призначити на "29" квітня 2026 р. о 10:30. Засідання відбудеться у приміщенні Господарського суду Одеської області за адресою: м. Одеса, пр-т Шевченка, 29, у залі судових засідань № 404 (4-й поверх), тел. (0482) 307-959.

5. Встановити відповідачу строк для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст. 165 ГПК України 29.04.2026 р. з наданням до відзиву доказів в обґрунтування заперечень на позов, якщо такі докази не надані прокурором.

6. Викликати учасників справи у підготовче засідання.

7. Повідомити учасників справи про наявність в Господарському суді Одеської області технічної можливості проведення судових засідань в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 197 ГПК України та в приміщенні суду відповідно до ч.ч. 6-8 ст. 197 ГПК України.

8. Повідомити учасників справи, що з 18.10.2023 відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі представниками правничих професій, юридичними особами та фізичними особами-підприємцями" № 3200-IX від 29.06.2023 адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://od.arbitr.gov.ua

Ухвала набирає законної сили 31.03.2026 року та оскарженню не підлягає.

Суддя В.С. Петров