УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

м. Київ

30.03.2026Справа № 910/3470/26

Господарський суд міста Києва у складі судді Літвінової М.Є., розглянувши матеріали заяви Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів про забезпечення позову у справі № 910/3470/26

За позовом Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (адреса: 01001, місто Київ, вулиця Бориса Грінченка, буд. 1)

до Консорціуму "Управляюча компанія "КАМпарітет" (адреса: 03035, місто Київ, вулиця Василя Липківського Митрополита, буд. 16, офіс 1)

про стягнення 2 690 478, 61 грн

Без (повідомлення) виклику представників учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Консорціуму "Управляюча компанія "КАМпарітет" про стягнення 2 690 478, 61 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2026 позовну заяву Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів залишено без руху.

27.03.2026 разом з позовною заявою через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просить суд:

- накласти арешт на грошові кошти Консорціуму «Управляюча компанія «КАМпарітет» (), які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно - фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог - 2 690 478,61 грн, судових витрат за подачу позовної заяви у сумі 40 357,18 грн та заяви про забезпечення позову у сумі 1664,00 грн.

Обґрунтовуючи подану заяву про забезпечення позову позивач зазначає, що 21.04.2025 між Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі - АРМА (Установник управління) та Консорціумом «Управляюча компанія «КАМпарітет» (Управитель) укладено Договір управління активами (майном) № 2832 (далі - Договір управління).

Відповідно до абзацу 1 пункту 1.4. Договору управління передача Активів здійснюється шляхом підписання Сторонами Акта (актів) приймання-передачі активів в управління. Акт приймання-передачі активів в управління підписується уповноваженими особами Сторін лише за умови забезпечення Управителю безперешкодного доступу до Активів з метою їх огляду та встановлення фактичного стану на дату передачі Активів в управління.

13.05.2025 АРМА забезпечено передачу за Актом приймання-передачі Управителю: об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 000, який розташований за адресою: м. Київ, Незалежності майдан, будинок 2 (будинок Профспілок).

Згідно з пунктом 5.9 розділу 5 Договору управління мінімальний щомісяця розмір надходжень (доходів) до Державного бюджету України (далі - гарантований платіж), становить 1 591 224,04 грн (один мільйон п`ятсот дев`яносто одна тисяча двісті двадцять чотири гривні 04 копійки) без ПДВ.

Як зазначає позивач, оскільки Управителем не сплачено гарантійні платежі в повному обсязі та порушено строки виконання грошових зобов`язань, Установником управління відповідно до пункту 11.4 Договору управління здійснено нарахування пені, інфляційних втрат та штрафів у загальній сумі 508 496,49 грн.

Станом на 17.03.2026 заборгованість по сплаті гарантійного платежу за січень та лютий 2026 року складає 2 181 982,12 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту грошові кошти, що належать Консорціуму "Управляюча компанія "КАМпарітет", оскільки сума грошових коштів, яка підлягає стягненню з останнього становить 2 690 478,61 грн, а тому захід забезпечення позову, за доводами позивача, є адекватним, оскільки відповідає вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Розглянувши подану Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів заяву про забезпечення позову судом вирішено відмовити в її задоволенні, з огляду на наступне

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Обґрунтовуючи подану заяву позивач також зазначив, що грошові кошти, які є у Консорціуму «Управляюча компанія «КАМпарітет» на момент пред`явлення позову до нього, можуть зникнути, зменшитись за кількістю на момент виконання рішення та останнім можуть бути вчинені дії на ухилення від виконання зобов`язання після подання позову до суду, а саме витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем тощо.

Суд зазначає, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення того, що майно, яке є у іншої особи на момент звернення до суду з відповідною заявою, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю під час виконання судового рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення іншою стороною дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи звернення до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення позивача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення заяви; імовірності утруднення виконання або невиконання судового рішення в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого, з урахуванням заявленої вимоги, є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів особи, яка звертається до суду.

При цьому, обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до статей 73, 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України, які передбачають обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд зазначає, що саме лише посилання позивача на те, що грошові кошти відповідача можуть зникнути, зменшитись за кількістю на момент виконання рішення не є достатніми підставами для задоволення відповідної заяви, оскільки такі заходи застосовуються в залежності від наявності належних і допустимих доказів того, що невжиття відповідних заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Крім того, суд також зазначає, що обрані заходи забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання або погіршення фінансового стану Консорціуму.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Суд зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідвертості додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на заявника.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Також, прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Також, згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Оскільки Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів у своїй заяві про забезпечення позову не навело достатніх обґрунтувань та не довело належними доказами того факту, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до частини 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 136, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів у задоволенні заяви про забезпечення позову.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання (30.03.2026) та може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя М.Є. Літвінова