номер провадження справи 7/39/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2026 Справа № 908/619/25

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Лєскіної Ірини Євгенівни, за участі секретаря судового засідання Даниленко Віти Сергіївни, розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу №908/619/25

за позовом: Запорізького комунального підприємство міського електротранспорту Запоріжелектротранс (69095, м. Запоріжжя, вул. Шкільна, буд. 2, ідентифікаційний код юридичної особи в )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ЗОГ-РІТЕЙЛ (69097, м.Запоріжжя, вул. Сергієнка Василя, буд. 1, офіс 16, ідентифікаційний код юридичної особи в )

про визнання додаткових угоди недійсними та стягнення кошів

за участю представників учасників справи:

від позивача: Кузьміна В.О., ордер серія АР №1227951 від 13.03.2025, свідоцтво адвоката №912 від 29.11.2011

від відповідача: не з`явився

Процесуальні дії у справі.

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява (документ сформований в системі Електронний суд 13.03.2025, зареєстрований в канцелярії Господарського суду Запорізької області за вх. № 677/08-07/25 від 13.03.2025) Запорізького комунального підприємство міського електротранспорту Запоріжелектротранс (надалі ЗКПМЕ Запоріжелектротранс) до Товариства з обмеженою відповідальністю ЗОГ-РІТЕЙЛ (надалі ТОВ ЗОГ-РІТЕЙЛ) про визнання недійсними додаткових угод до Договору поставки №54 від 22.02.2021, укладеного між Запорізьким комунальним підприємством міського електротранспорту Запоріжелектротранс та Товариством з обмеженою відповідальністю ЗОГ-РІТЕЙЛ, а саме: додаткової угоди № 5 від 28.04.2021, додаткової угоди № 6 від 13.05.2021, додаткової угоди № 7 від 07.07.2021, додаткової угоди № 8 від 29.10.2021 до договору № 54 від 22.02.2021, частково недійсною додаткової угоди № 9 від 24.12.2021 до договору № 54 від 22.02.2021 в частині додатка № 1, додаткової угоди № 10 від 26.01.2022 до договору № 54 від 22.02.2021, а також стягнення грошових коштів, надмірно сплачених постачальнику у розмірі 231615,96 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 13.03.2025 здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/619/25 та визначено до розгляду судді Лєскіній І.Є.

Ухвалою суду від 18.03.2025 відкрито провадження у справі, яку суд ухвалив розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 10.04.2025 об 11год.30хв.

У системі Електронний суд відповідачем 31.03.2025 сформовано відзив на позовну заяву (зареєстровано в канцелярії суду за вх. № 6970/08-07/25 від 01.04.2025), в якому відповідач просить суд відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог.

Позивачем 03.04.2025 у системі Електронний суд сформовано відповідь на відзив (зареєстровано в канцелярії суду за вх. № 7203/08-07/25 від 03.04.2025), в якій просить суд взяти до уваги викладені у відповіді на відзив обставини, прийняти заяву про зменшення розміру позовних в частині стягнення зайво сплачених коштів, зменшити розмір майнової вимоги до 213196,76грн та задовольнити позовні вимоги з урахуванням поданої заяви.

Від представника відповідача 27.03.2025 через систему Електронний суд надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання на іншу визначену судом дату.

У підготовчому засіданні 10.04.2025 брав участь представник позивача, який не заперечив проти відкладення підготовчого засідання.

Ухвалою від 10.04.2025 суд відклав підготовче засідання на 29.04.2025 об 11 год. 30хв.

Через систему «Електронний суд» 22.04.2025 представником відповідача подано клопотання про участь у підготовчому засіданні в режимі фідеоконференції, яке судом задоволено, про що винесено відповідну ухвалу 24.04.2025.

У підготовчому засіданні 29.04.2025 брали учать представники обох сторін.

Судом прийнято заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення зайво сплачених коштів до 213196,76грн, яка подана у відповіді на відзив на позовну заяву.

Спір розглядається з урахуванням поданої позивачем заяви.

Також у судовому засіданні 29.04.2025 суд з`ясував у присутніх представників думку щодо зупинення провадження у справі до розгляду справи № 920/19/24 Великою Палатою Верховного суду.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, які вважали доцільним зупинити провадження у справі, суд, з огляду на подібність правовідносин у даній справі та у справі № 920/19/24, ухвалив зупинити провадження у справі № 908/619/25 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24.

Ухвалою суду від 29.04.2025 зупинено провадження у справі № 908/619/25 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення.

Позивачем 26.12.2025 у системі Електронний суд (зареєстровано канцелярії суду №26146/08-08/25 від 29.12.2025) сформовано клопотання про поновлення провадження у справі.

Ухвалою суду від 07.01.2026 поновлено провадження у справі №908/619/25. Підготовче засідання призначено на 21.01.2026 о/об 10 год. 00 хв.

Від представника позивача 15.01.2026 через систему Електронний суд надійшла заява про проведення підготовчого засідання 21.01.2026 в режимі відеконференції.

У системі Електронний суд відповідачем 20.01.2026 сформовано заяву про проведення засідання за відсутності його представника, за наявними матеріалами.

У зв`язку з перебуванням судді Лєскіної І.Є. на лікарняному виникла необхідність перенести судове засідання на іншу дату, про що сторони повідомлені телефонограмами, які долучені до матеріалів справи та повідомленням суду про призначення судового засідання на 29.01. 2026 о 10 год. 00 хв.,

До того ж, дане повідомлення було розміщено на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за адресою: http://court.gov.ua/fair/sud5009.

Від представника відповідача 23.01.2026 через систему Електронний суд надійшла заява про проведення підготовчого засідання 29.01.2026 в режимі відеконференції.

Ухвалою суду від 26.01.2026 заяву представника відповідача задоволено.

У підготовчому засіданні 29.01.2026 брали участь представники обох сторін.

У підготовчому засіданні судом розглянуті питання, передбачені частиною 2 ст. 182 ГПК України.

Судом у підготовчому засіданні 29.01.2026 з`ясовано у представників сторін, чи про всі обставини повідомлено суд, чи про всі обставини повідомлено, чи всі докази подані, чи можливо закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті.

Представники сторін повідомили суд, що ними повідомлено про всі обставини, всі докази надані, та не заперечили проти призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 29.01.2026 суд продовжив строк підготовчого провадження, закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 03.03.2026 о/об 10 год. 30 хв.

Через систему «Електронний суд» 26.02.2026 від відповідача надійшла заява про проведення судового засідання та вирішення справи без участі його представника. Відповідач підтримав власну позицію, викладену у відзиві.

У судовому засіданні 03.03.2026 приймав участь представник позивача. Представник позивача виступив із вступним словом та зазначив, що позов підтримує у повному обсязі. Судом оголошено стислий зміст відзиву на позов.

Протокольною ухвалою оголошено перерву у судовому засіданні до 25.03.2026 о 10год. 00 хв.

У судовому засіданні 25.03.2026 брав участь представник позивача. Суд з`ясував обставини справи та дослідив докази, провів судові дебати.

Після закінчення судових дебатів суд оголосив про перехід до стадії ухвалення рішення та повідомив про відкладення його ухвалення та проголошення до 06.04.2026 об 12год. 15хв.

Фіксація судового процесу здійснювалась за допомогою технічного засобу, відповідно до положення ст. 222 ГПК України.

У судовому засіданні 06.04.2026 суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Стислий виклад позицій учасників страви.

Позивач - Запорізьке комунальне підприємство міського електротранспорту Запоріжелектротранс (надалі ЗК ПМЕ Запоріжелектротранс) звернувся до до Товариства з обмеженою відповідальністю ЗОГ-РІТЕЙЛ (надалі ТОВ ЗОГ-РІТЕЙЛ) про визнання недійсними додаткових угод до Договору поставки №54 від 22.02.2021, укладеного між Запорізьким комунальним підприємством міського електротранспорту Запоріжелектротранс та Товариством з обмеженою відповідальністю ЗОГ-РІТЕЙЛ, а саме: додаткової угоди № 5 від 28.04.2021, додаткової угоди № 6 від 13.05.2021, додаткової угоди № 7 від 07.07.2021, додаткової угоди № 8 від 29.10.2021, додаткової угоди № 9 від 24.12.2021 в частині додатка № 1, додаткової угоди № 10 від 26.01.2022, а також стягнення грошових коштів, надмірно сплачених постачальнику у розмірі 231614,96 грн.

Як на підставу для звернення з позовом позивач указує на те, що протягом дії договору №54 від 22.02.2021 ціна за одиницю товару внаслідок укладення наведених вище додаткових угод зросла на 23,33%, що суперечить п.2 частині 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (Далі Закон №922-VIII). Таким чином, укладання додаткових угод №5 від 28.04.21, №6 від 13.05.21, №7 від 07.07.21, №8 від 29.10.21, додатку №1 до додаткової угоди №9 від 24.12.21 та №10 від 26.01.22 до договору №54 від 22.02.21 щодо збільшення ціни за одиницю товару із порушенням п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону №922-VIII призвело до зайвих витрат, чим нанесено матеріальну шкоду позивачу. Викладені у позовній заяві обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Позов обґрунтовано ст. ст. 203, 215, 216, ч. 2 ст. 632, ст. 652 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 5, 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

Ураховуючи подану позивачем заяву про зменшення розміру позовних вимог, спір розглядається в частині вимог про визнання недійсними: додаткової угоди № 5 від 28.04.2021, додаткової угоди № 6 від 13.05.2021, додаткової угоди № 7 від 07.07.2021, додаткової угоди № 8 від 29.10.2021 до договору № 54 від 22.02.2021, частково недійсною додаткової угоди № 9 від 24.12.2021 до договору № 54 від 22.02.2021 в частині додатка № 1, додаткової угоди № 10 від 26.01.2022 до договору № 54 від 22.02.2021, а також стягнення грошових коштів, надмірно сплачених постачальнику, у розмірі 213196,76грн.

Використовуючи надане процесуальним законом право, відповідач подав відзив на позовну заяву, який судом прийнято до розгляду.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказує на те, що у позовній заяві ЗКПМЕ «Запоріжелектротранс» зазначено, що в період дії договору ТОВ «ЗОГ-РІТЕЙЛ» поставило бензину підприємству «Запоріжелектротранс» у загальному обсязі 181625,17 л на загальну суму 4 884578,45 грн.

Указане Позивач підтверджує переліком видаткових накладних з обсягами, сумами поставок, ціною за одиницю товару, копіями видаткових накладних. Проте, відповідач зазначив, що у вказаному переліку наявна помилка у даних кількості поставленого товару та відповідно суми поставки за видатковою накладною №014746 від 28.05.2021.

У позовній заяві та розрахунку зайво сплачених коштів до позовної заяви зазначено, що по видатковій накладній №014746 від 28.05.2021 поставлено 13885 л на загальну суму 371423,75 грн. У той час, як фактично по видатковій накладній №014746 від 28.05.2021 поставлено 1385 л на загальну суму 37048,75 грн.

Вказане підтверджується наданою до позовної заяви позивачем копією видаткової накладної №014746 від 28.05.2021. Тобто позивач фактично збільшив у позовній заяві дані про кількість поставленого товару за договором № 54 від 22.02.2021 на 12 500 літрів, а суму договору на 334375 гривень, що спричинило помилки у розрахунках.

Крім того, позивач у своїй позовній заяві не вказав про факт повернення ТОВ «ЗОГ-РІТЕЙЛ» коштів по договору № 54 від 22.02.2021 в розмірі 72 975,60 грн.

Відповідач також заперечив проти позовних вимог про визнання додаткових угод недійсними, посилаючись на роз`яснення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України «Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю», викладених у листі від 07.04.2015 №3302-05/11398-07. Також обґрунтовує свою позицію положеннями цивільного законодавства щодо свободи договору. Просить суд відмовити у задоволенні позову.

У відповіді на відзив позивач надав пояснення щодо наведених відповідачем неточностей щодо кількості та суми поставленого товару, зменшив позовні вимоги.

Обставини справи, встановлені судом, та докази що їх підтверджують.

За результатами проведеної процедури закупівель UA-2021-01-21-009369-b між підприємством «Запоріжелектротранс» та ТОВ «ЗОГ-РІТЕЙЛ» було укладено Договір №54 від 22.02.21 на поставку бензину А-92 з ціною за 1л 23,40грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар, зазначений у специфікації/-ях, що долається до договору і є його невід`ємною/-ими частиною/-ими , а покупець прийняти і оплатити товар.

Додатком №1 до договору є специфікація, відповідно до якої предметом договору є бензин А-92 у кількості 186000 л, ціною 23,40 грн за літр (із ПДВ), загальною вартістю 4352400,00 грн (із ПДВ).

Пунком 3.2 договору встановлено ціну за одиницю товару (бензин А-95) 23,40 грн за літр (із ПДВ).

Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, крім випадків визначення грошового еквіваленту зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (п. 13.14 договору).

У період дії договору неодноразово змінювалася ціна за одиницю товару у зв`язку коливанням ціни на ринку шляхом укладення Додаткових угод, а саме:

- Додатковою угодою №1 від 22.02.2021 сторони змінили ціну за 1л до 23,63грн. з ПДВ;

- Додатковою угодою №2 від 25.02.2021 сторони змінили ціну за 1л до 25,07грн. з ПДВ;

- Додатковою угодою №3 від 22.03.2021 сторони змінили ціну за 1л до 25,68грн. з ПДВ;

- Додатковою угодою №5 від 28.04.2021 сторони змінили ціну за 1 л до 25,92грн. з ПДВ;

- Додатковою угодою №6 від 13.05.2021 сторони змінили ціну за 1л до 26,75грн. з ПДВ;

- Додатковою угодою №7 від 07.07.2021 сторони змінили ціну за 1 л до 27,42грн. з ПДВ;

- Додатковою угодою №8 від 29.10.2021 сторони змінили ціну за 1л до 27,96грн. з ПДВ;

- Додатковою угодою №9 від 24.12.2021 сторони продовжили строк дії договору на 2022 рік на строк, достатній для проведення процедури закупівлі в обсязі, що не перевищує 20% суми договору та погодили Додаток №1 (специфікація), в якому зафіксували ціну за 1 літр 27,96грн. з ПДВ.

- Додатковою угодою №10 від 26.01.2022 сторони змінили ціну за 1 л до 28,86грн з ПДВ.

Усі додаткові угоди щодо зміни ціни за одиницю товару укладені на підставі п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю).

На виконання договору ТОВ «ЗОГ-РІТЕЙЛ» поставило підприємству «Запоріжелектротранс» бензин у загальному обсязі 166515,17 л на загальну суму 4477227,85 грн, що підтверджується видатковими накладними.

Позивач сплатив відповідачу за поставлене паливо грошові кошти у загальному розмірі 4477227,85 грн, що підтверджується платіжними дорученнями.

Оплата за товар здійснювалася частково за власні кошти позивача, частково - за рахунок бюджетних коштів, передбачених бюджетними призначеннями на 2021 та 2022 роки відповідно по КПКВК 1917421 «Утримання та розвиток наземного електротранспорту» за міською цільовою програмою «Забезпечення належної та безперебійної роботи Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс».

У цілому, за весь період дії договору ціна за одиницю товару зросла на 23,33%.

Як зазначає позивач, в обґрунтування необхідності укладання додаткових угод Постачальником надавалися експертні висновки Запорізької торгово-промислової палати. Однак, за даних умов коливання ціни хоча й було документально підтвердженим, загальний розмір підвищеної ціни за одиницю товару в період дії договору перевищив максимально допустимі 10%.

Так, виходячи з первісної ціни у договорі з урахуванням максимального ліміту щодо зміни ціни (підвищення ціни на 10 %, тобто до 25,74грн/л), Замовник за отримане пальне повинен був сплатити 4264031,09 грн.

Тобто, різниця між сумою коштів, які фактично сплачено позивачем на користь ТОВ «ЗОГ-РІТЕЙЛ» за бензин по ціні відповідно до недійсних додаткових угод, та сумою по ціні відповідно до договору з урахуванням додаткових угод № 1-3, становить 213196,76 грн.

Отже, позивач, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, вказує, що загальний розмір суми, що зайво сплачена підприємством «Запоріжелектротранс» ТОВ «ЗОГ-РІТЕЙЛ» за Договором №54 від 22.02.2021, складає 213196,76грн.

Також зазначає, що вказане збільшення ціни сторонами шляхом укладання оспорюваних додаткових угод до договору суперечить п.2 частині 5 статті 41 цього Закону України «Про публічні закупівлі».

Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при ухваленні рішення. Висновки суду.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади визначаються Законом України "Про публічні закупівлі" (Закон №922-VIII, тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції (преамбула).

Відповідно до статті 3 Закону України "Про публічні закупівлі", закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Учасник - переможець процедури закупівлі під час укладення договору повинен надати дозвіл або ліцензію на провадження певного виду господарської діяльності, якщо отримання такого дозволу або ліцензії на провадження такого виду діяльності передбачено законодавством.

Забороняється укладання договорів, що передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 628, статтею 629 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 632 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

За частиною другою статті 189 Господарського кодексу України (далі - ГК України), чинного на момент виникнення спірних правовідносин, ціна є істотною умовою господарського договору.

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із частинами першою, другою статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.

Відповідно до частини четвертої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII передбачено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10% пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

Тлумачення вказаної норми було здійснено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.06.2021 у справі №927/491/19, від 07.09.2022 у справі №927/1058/21, від 24.01.2024 у справі №903/366/22.

Так, Верховний Суд виснував, що зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, що входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку, що обґрунтоване і документально підтверджене постачальником; ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.

Метою регулювання, передбаченого статтею 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.

Стаття 652 ЦК України передбачає, що в разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Через зміну істотних обставин договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) у момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Тобто, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону України "Про публічні закупівлі" нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Верховний Суд вважає, що обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 927/4058/21, від 22.06.2022 у справі № 917/1062/21, від 07.12.2022 у справі № 927/189/22 прийнятих у подібних правовідносинах, за наслідками розгляду спорів про визнання недійсними додаткових угод, що були укладені під час дії нової редакції Закону України «Про публічні закупівлі», яка вступила в законну силу 19.04.2020 та застосовується до спірних правовідносин.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 щодо застосування норм п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі (п. п. 56, 57).

При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24 виснувала, що умови договору про закупівлю, предметом якого є бензин та дизельне пальне, природний газ та електрична енергія, не можуть бути змінені щодо збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 %, та зазначила про відсутність підстав для відступу від висновку про застосування норми права, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22.

На підставі викладеного вище, суд доходить висновку, що збільшення ціни сторонами шляхом укладання оспорюваних додаткових угод до договору № 54 від 22.02.2021 суперечить п. 2 частині 5 статті 41 цього Закону України «Про публічні закупівлі».

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша статті 203).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин, стаття 215). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи (частини перша, п`ята статті 216).

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31.10.2023 у справі № 908/722/20, від 29.08.2023 у справі № 909/635/22, від 27.06.2023 у справі № 916/97/21.

Крім того, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, у разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 18.05.2023 у справі № 906/743/21, від 03.08.2023 у справі № 909/654/19, від 19.10.2022 у справі №912/278/21.

При цьому, погодження Споживача на підписання додаткових угод не зумовлює їх правомірність та не впливає на висновки щодо недотримання сторонами законодавства про закупівлі.

Ураховуючи зазначене вище, дії Сторін в частині укладення:

- додаткової угоди №5 від 28.04.2021 до Договору №54 від 22.02.2021;

- додаткової угоди №6 від 13.05.2021 до Договору №54 від 22.02.2021;

- додаткової угоди №7 від 07.07.2021 до Договору №54 від 22.02.2021;

- додаткової угоди №8 від 29.10.2021 до Договору №54 від 22.02.2021;

- додатку №1 до додаткової угоди № 9 від 24.12.2021 до Договору №54 від 22.02.2021;

- додаткової угоди №10 від 26.01.2022 до Договору № 54 від 22.02.2021

порушують основні принципи здійснення публічних закупівель, передбачені статтею 5 Закону, та вимоги статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», в частині максимального підвищення ціни за одиницю товару до 10 % незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Законом України "Про публічні закупівлі" в редакції, що діяла на момент укладення та виконання Договору, не встановлювалась нікчемність правочину, у зв`язку з порушеннями положень ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" в частині безпідставного збільшення ціни за одиницю товару, у зв`язку з чим, вище перелічені додаткові угоди та додаток до додаткової угоди суперечать наведеним вище нормам ЦК України та Закону України «Про публічні закупівлі», є оспорюваними та підлягають визнанню недійсними в судовому порядку.

Окрім того, положеннями ст. 669 Цивільного кодексу України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Згідно з ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Отже, обов`язок з повернення грошової суми, сплаченої за кількість товару, який не був поставлений позивачу, врегульований нормами глави 54 ЦК України "Купівля-продаж". Правова позиція щодо застосування наведених правових норм в аналогічних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як зазначив Верховний Суд у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19, метою регулювання Закону України Про публічні закупівлі, а саме закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10 %, є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.

Тобто, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10 %. Інше тлумачення відповідної норми Закону України Про державні закупівлі нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Верховний Суд вважає, що обмеження 10 % застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної у договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що сторони допустили зловживання своїм правом на зміну умов договору.

Внаслідок укладання додаткових угод №5 від 28.04.2021, №6 від 13.05.2021, №7 від 07.07.2021, №8 від 29.10.2021, додатку №1 до додаткової угоди №9 від 24.12.2021 та додаткової угоди №10 від 26.01.2022 до Договору №54 від 22.02.2021 в частині збільшення ціни за одиницю товару із порушенням п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону № 922-VIII, позивачем понесено зайві витрати на загальну суму 213196,76 грн.

Отже, сума надміру сплачених постачальнику грошових коштів, з урахуванням додаткових угод до договору, складає 213196,76 грн.

Положеннями ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Приписами ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За результатами аналізу всіх наявних у справі доказів в їх сукупності суд приходить до висновку, що докази на підтвердження правомірності позовних вимог є більш вірогідними, ніж докази, надані на їх спростування.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі Руїс Торіха проти Іспанії). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Суд зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Із приводу висвітлення всіх доводів відповідача суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні у справі Серявін та інші проти України вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

З урахуванням наведених обставин справи та наданих сторонами доказів, відповідачем не спростовано обґрунтованої позиції позивача щодо правомірності заявленого позову, та не доведено обставини, на які посилається відповідач в обґрунтування своїх заперечень на позов.

За результатами з`ясування обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні судом, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75 - 79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю.

Судові витрати.

Відповідно п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

На виконання вимог процесуального закону позивач сплатив судовий збір у розмірі 17313,79 грн як за шість вимог немайнового характеру та за одну вимогу майнового характеру, що підтверджується платіжною інструкцією №3590 від 13.03.2025, наявною у матеріалах справи.

Судовий збір у сумі 17091 гривні 44 копійки покладається на відповідача.

Також суд констатує наявність підстав для повернення з Державного бюджету України суми зайво сплаченого судового збору.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до п.п. 1-2 п. 2 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а немайнового характеру 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено у 2025 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року становить 3028,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З урахування зменшення розміру позовної вимоги майнового характеру суд роз`яснює позивачеві наявність підстав для повернення судового в сумі 222,35 грн з Державного бюджету України за наявності відповідного клопотання.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 11, 13, 14, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсною додаткову угоду №5 від 28.04.2021 до Договору поставки №54 від 22.02.2021, укладеного між Запорізьким комунальним підприємством міського електротранспорту Запоріжелектротранс (69095, м. Запоріжжя, вул. Шкільна, буд. 2, ідентифікаційний код юридичної особи в ) та Товариством з обмеженою відповідальністю ЗОГ-РІТЕЙЛ (69097, м.Запоріжжя, вул. Сергієнка Василя, буд. 1, офіс 16, ідентифікаційний код юридичної особи в ).

3. Визнати недійсною додаткову угоду №6 від 13.05.2021 до Договору поставки №54 від 22.02.2021, укладеного між Запорізьким комунальним підприємством міського електротранспорту Запоріжелектротранс (69095, м. Запоріжжя, вул. Шкільна, буд. 2, ідентифікаційний код юридичної особи в ) та Товариством з обмеженою відповідальністю ЗОГ-РІТЕЙЛ (69097, м.Запоріжжя, вул. Сергієнка Василя, буд. 1, офіс 16, ідентифікаційний код юридичної особи в ).

4. Визнати недійсною додаткову угоду №7 від 07.07.2021 до Договору поставки №54 від 22.02.2021, укладеного між Запорізьким комунальним підприємством міського електротранспорту Запоріжелектротранс (69095, м. Запоріжжя, вул. Шкільна, буд. 2, ідентифікаційний код юридичної особи в ) та Товариством з обмеженою відповідальністю ЗОГ-РІТЕЙЛ (69097, м.Запоріжжя, вул. Сергієнка Василя, буд. 1, офіс 16, ідентифікаційний код юридичної особи в ).

5. Визнати недійсною додаткову угоду №8 від 29.10.2021 до Договору поставки №54 від 22.02.2021, укладеного між Запорізьким комунальним підприємством міського електротранспорту Запоріжелектротранс (69095, м. Запоріжжя, вул. Шкільна, буд. 2, ідентифікаційний код юридичної особи в ) та Товариством з обмеженою відповідальністю ЗОГ-РІТЕЙЛ (69097, м.Запоріжжя, вул. Сергієнка Василя, буд. 1, офіс 16, ідентифікаційний код юридичної особи в ).

6. Визнати недійсною частково додаткову угоду №9 від 24.12.2021 до Договору поставки №54 від 22.02.2021, укладеного між Запорізьким комунальним підприємством міського електротранспорту Запоріжелектротранс (69095, м. Запоріжжя, вул. Шкільна, буд. 2, ідентифікаційний код юридичної особи в ) та Товариством з обмеженою відповідальністю ЗОГ-РІТЕЙЛ (69097, м.Запоріжжя, вул. Сергієнка Василя, буд. 1, офіс 16, ідентифікаційний код юридичної особи в ), в частині Додатка №1.

7. Визнати недійсною додаткову угоду №10 від 26.01.2022 до Договору поставки №54 від 22.02.2021, укладеного між Запорізьким комунальним підприємством міського електротранспорту Запоріжелектротранс (69095, м. Запоріжжя, вул. Шкільна, буд. 2, ідентифікаційний код юридичної особи в ) та Товариством з обмеженою відповідальністю ЗОГ-РІТЕЙЛ (69097, м.Запоріжжя, вул. Сергієнка Василя, буд. 1, офіс 16, ідентифікаційний код юридичної особи в ).

8. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ЗОГ-РІТЕЙЛ (69097, м.Запоріжжя, вул. Сергієнка Василя, буд. 1, офіс 16, ідентифікаційний код юридичної особи в ) на користь Запорізького комунального підприємство міського електротранспорту Запоріжелектротранс (69095, м. Запоріжжя, вул. Шкільна, буд. 2, ідентифікаційний код юридичної особи в ) 213 196 (двісті тринадцять тисяч сто дев`яносто шість) гривень 76 копійок зайво сплачених коштів, 17091 (сімнадцять тисяч дев`яносто одну) гривню 44 копійки витрат зі сплати судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 06.04.2026.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя І.Є. Лєскіна