РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.03.2026Справа № 910/15923/25

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Локотраст»
доАкціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця»
простягнення 2 346 020,37 грн
Суддя Підченко Ю.О.
Секретар судового засідання Панасюк Ю.М.
Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Будова Н.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/15923/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Локотраст» (далі також - позивач, ТОВ «Локотраст») до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» (далі також - відповідач, АТ «Укрзалізниця», Залізниця) про стягнення заборгованості за договором про закупівлю матеріально-технічних ресурсів № ПЗ/НХ-25559/НЮ від 16.06.2025 в сумі 2 318 136,00 грн, інфляційних втрат в розмірі 27 390,59 грн, 0,1 процентів річних в розмірі 493,78 грн.

07.01.2026 відповідач подав відзив, а 08.01.2026 від позивача надійшла відповідь на відзив.

Крім того, 08.01.2026 позивач звернувся до суду із клопотанням про закриття провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу та просив повернути надмірно сплачений судовий збір.

З огляду на те, що в підготовчому провадженні здійснено дії передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, суд вирішив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 19.03.2026.

19.03.2026 напередодні судового засідання представником позивача подано заяви про відкладення, які обґрунтовані неможливістю прибути в судове засідання у зв`язку з активними обстрілами місця перебування представника позивача.

Представник відповідача безпосередньо в судовому засіданні 19.03.2026 заперечував проти відкладення та наголосив, що наявних у справі доказів достатньо для вирішення спору по суті.

Стосовно доводів позивача про необхідність відкладення розгляду справи, то суд вважає за необхідне наголосити на такому.

Господарський процесуальний кодекс України передбачає порядок судового розгляду справи у змагальному порядку за участю обох сторін.

Якщо позивач не з`явився в судове засідання, однак, повідомив суду інформацію про причини своє неявки, суд має здійснити оцінку поважності таких причин.

Питання поважності причин є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються відповідні обставини. Поважними причинами є лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язуються з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне вчинення певної процесуальної дії.

Схожу за змістом правову позицію викладено у постанові Верхового Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.11.2022 року у справі № 905/458/21.

Пункт 2 частини першої статті 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає право учасників справи брати участь в судових засіданнях. Проте згідно з пунктом 3 частини другої статті 42 цього Кодексу у випадку, коли явка учасників справи визнана судом обов`язковою, вони зобов`язані з`являтися в судове засідання за викликом суду. При цьому положення статті 202 Господарського процесуального кодексу України вказують на необхідність врахування судом поважності / неповажності повідомлених позивачем суду причин своєї неявки до суду в залежності від того, чи є ця неявка першою чи повторною, та передбачають настання процесуальних наслідків у кожному конкретному випадку.

Судом встановлено, що представник позивача як поважну причину неявки наводить перебування на території, яка активно обстрілюється, що унеможливлює безпечність прибуття в судове засідання та створює загрозу життю та здоров`ю.

У той же час, не вказано неможливості направити іншого представника позивача, місцезнаходження якого співпадає з місцем проведення судового засідання. Крім того, позивач не був позбавлений права на подання клопотання про проведення розгляду справи за його відсутності з урахуванням наявних у справі матеріалів.

Тому, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення судового засідання, наявних у справі доказів достатньо для вирішення спору по суті в даному судовому засіданні, а неявка представника позивача не перешкоджає розгляду.

На виконання ч. 6 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, суд оголосив стислий зміст позовної заяви.

Представник відповідача безпосередньо в судовому засіданні 19.03.2026 заперечував проти задоволення заявленого позову та наполягав на закритті провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу.

Рішення в даній справі ухвалено з урахуванням ст.ст. 219, 220, 233 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16.06.2025 між Акціонерним товариством «Українська залізниця» (як покупцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Локотраст» (як постачальником) було укладено договір № ПЗ/НХ-25559/НЮ (далі також - договір), за умовами якого постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупцю товар, відповідно до Специфікації № 1 (Додаток 1), що є невід`ємною (-ими) частино (-ими) цього договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей товар на умовах цього договору.

Відповідно до п. 4.1. договору, постачальник здійснює поставку товару на умовах DDP (Delivery Duty Paid) поставка з оплатою мита відповідно до «ІНКОТЕРМС» у редакції 2020 року. У випадку наявності розбіжностей між умовами цього договору та Правилами «ІНКОТЕРМС» у редакції 2020 року, умови цього договору матимуть перевагу.

Поставка товару проводиться партіями протягом строку дії договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки покупця, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності покупця до приймання товару. Партією товару вважається обсяг одиниць товару, визначений покупцем у рознарядці, якщо інше не вказано в самій рознарядці. Строк поставки товару - протягом 30 календарних днів з дати надання письмової рознарядки покупцем, але не пізніше 31.12.2025 (п. 4.2. договору).

Згідно з п. 4.6. договору, датою поставки товару вважається дата підписання сторонами Акта прийому-передачі товару або видаткової накладної.

У розділі 6 договору сторони погодили, що покупець оплачує поставлений товар за ціно, вказаною у Специфікації № 1 (Додаток 1) до цього договору. Ціна договору становить 1 931 780,00 грн без ПДВ, крім того ПДВ 20% 386 356,00 грн, усього з ПДВ 2 318 1363,00 грн.

Відповідно до п. 7.2. договору, оплата за кожну партію поставленого товару за цим договором проводиться покупцем на 30 календарний день з дати підписання Акта прийому-передачі товару або видаткової накладної за умови реєстрації податкової накладної не пізніше ніж за три календарні дні до дати оплати, визначеної цим пунктом, та оформленої згідно з вимогами законодавства України та відповідно до рахунку-фактури на поставлену партію товару. У випадку, якщо податкова накладна зареєстрована пізніше ніж за 3 календарні дні до дати оплати, визначеної цим пунктом, оплата здійснюється на 5 календарний день з дати реєстрації податкової накладної.

Як передбачено п. 7.3. договору, покупець здійснює оплату за кожну партію поставленого товару за умови наявності належним чином оформлених документів на відповідну партію товару, а саме:

- підписаного постачальником рахунку-фактури;

- підписаного сторонами Акта прийому-передачі товару або підписаної сторонами видаткової накладної;

- документів про проведення вхідного контролю поставленого товару (акти про фактичну якість і комплектність продукції з підтвердженням відсутності недоліків поставленого товару);

- зареєстрованої податкової накладної у відповідності до вимог законодавства України (якщо постачальник є платником ПДВ).

Договір діє з дня його укладання та протягом дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 та продовжено відповідними Указами Президента України, але не пізніше ніж до 31.12.2025 (п. 17.1. договору).

Як стверджує позивач, на виконання умов договору від поставив відповідачу товар на загальну суму 2 318 136,00 грн.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, на думку, позивача, що відповідач порушив договірні зобов`язання та не розрахувався з позивачем за поставлений товар, хоча строк оплати настав.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись, здебільшого на наступне:

- при укладанні договору сторонами узгоджено, що оплата за товар здійснюється виключно за умови надання позивачем відповідачу документів, визначених пунктами 5.4 та 7.3 договору, в тому числі рахунку-фактури та при наявності зареєстрованої податкової накладної;

- матеріали справи не містять докази направлення та отримання Залізницею документів, вказаних в пунктах 5.4 та 7.3 договору, в тому числі рахунку-фактури, документів про проведення вхідного контролю поставленого товару та зареєстрованої податкової накладної;

- оскільки позивачем не надано відповідачу документи, передбачені умовами договору, то строк виконання зобов`язань за договором, а саме строк оплати за товар є таким, що не настав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № ПЗ/НХ-25559/НЮ від 16.06.2025, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

За змістом ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З наявних у матеріалах справи фактичних даних вбачається, що позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 2 318 136, 00 грн, що підтверджується наступними видатковими накладними:

- № 190 від 26.09.2025 на суму 525 972 грн;

- № 90 від 05.05.2025 на суму 633 096, 00 грн;

- № 99 від 28.08.2025 на суму 1 159 068, 00 грн.

Після відкриття провадження у справі позивачем було подано клопотання про закриття провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу 2 318 136, 00 грн, оскільки відповідач виконав свої зобов`язання з оплати товару, що підтверджується:

- платіжною інструкцією № 896724 від 30.12.2025 на суму 525 972 грн;

- платіжною інструкцією № 896695 від 30.12.2025 на суму 633 096, 00 грн;

- платіжною інструкцією № 8966967 від 30.12.2025 на суму 1 159 068, 00 грн.

Сплативши за товар відповідач фактично визнав, що поставка на його користь відбулась, а товар він прийняв за відповідними видатковими накладними.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Так, господарський суд закриває провадження у справі з підстав відсутності предмета спору, якщо наявними в матеріалах справи доказами підтверджується відсутність предмета спору, зокрема, у випадку припинення його існування (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Однак, слід зауважити, що закриття провадження у справі на підставі Господарського процесуального кодексу України можливе у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина може зумовлювати відмову в позові, а не закриття провадження у справі (така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 13/51-04).

Тож, з урахуванням наданих позивачем доказів оплати суми основного боргу, суд дійшов висновку, що провадження у справі в частині стягнення заборгованості в сумі 2 318 136, 00 грн підлягає закриттю за відсутністю предмета спору відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Крім суми основного боргу позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати в розмірі 27 390, 59 грн та 0,1% річних в розмірі 493, 78 грн за загальний період нарахування з 06.09.2025 по 16.12.2025.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 9.2. договору сторони погодили, що відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України розмір відповідальності покупця за прострочення виконання грошового зобов`язання за цим договором становить 0,1% річних від простроченої суми грошових зобов`язань за цим договором.

Позивач розраховує початок періоду прострочення відповідачем оплати керуючись положеннями абз. 1 п. 7.2. договору - строк оплати на 30 календарний день з дати підписання видаткової накладної.

Втім, як вже було наголошено вище, матеріали справи не містять докази направлення та отримання Залізницею документів, вказаних в пунктах 5.4 та 7.3 договору, в тому числі рахунку-фактури, документів про проведення вхідного контролю поставленого товару та зареєстрованої податкової накладної.

З наданих позивачем доказів неможливо встановити дату реєстрації податкових накладних за відповідними поставками та, відповідно - встановити коли саме настав строк оплати товару відповідно до п.п. 7.2., 7.3. договору.

Тож, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Локотраст» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» про стягнення інфляційних втрат в розмірі 27 390,59 грн та 0,1 процентів річних в розмірі 493,78 грн за загальний період нарахування з 06.09.2025 по 16.12.2025 є необґрунтованими, не підтвердженими належними й допустимими доказами та такими, що задоволенню не підлягають.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 встановлено право на ефективний засіб юридичного захисту.

А кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснюють свої офіційні повноваження (п. 73 рішення у справі «Пантелеєнко проти України» від 29.06.2006).

Отже, як визначено в п. 28 рішення у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006, відповідно до встановленого прецедентного права суду втручання має підтримувати «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи.

В п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2012 у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (Заява № 387/03), зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими, узгодженими.

Судом зроблено оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи, з`ясовані мотиви визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування в даному спорі, в тому числі застосовано до спірних правовідносин норму права та вказано мотиви такого застосування, що відповідає положенням ст. 238 ГПК України.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Крім того, зважаючи на закриття провадження в справі в частині, суд вважає за необхідне вирішити питання про повернення позивачу з Державного бюджету України сплаченого судового збору у відповідній частині.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 202, 219, 220, 231, 232, 233, 237, 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Локотраст» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» про стягнення заборгованості в розмірі 2 318 136,00 грн.

2. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Локотраст» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» про стягнення інфляційних втрат в розмірі 27 390,59 грн та 0,1 процентів річних в розмірі 493,78 грн відмовити.

3. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Локотраст» (69035, м. Запоріжжя, бул. Марії Приймаченко, б10; ) з Державного бюджету України 28 144,11 грн судового збору, про що після набрання рішенням законної сили постановити відповідну ухвалу.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 30.03.2026 року.

Суддя Ю.О.Підченко