РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.04.2026Справа № 910/5692/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Андреїшиної І.О., за участю секретаря судового засідання Березовської С.В., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Заступника керівника Хмельницької окружної прокуратури (29018, м. Хмельницький, вул. Бориса Антоненка-Давидовича, 10, ідентифікаційний код 02911102) в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати функції у спірних правовідносинах Заслучненської сільської ради Хмельницької області (31050, Хмельницька область, Хмельницький район, с. Заслучне, пл. І.О. Масловського, 2, ідентифікаційний код 04407170)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промгаз Сіті" (04070, місто Київ, вулиця Петра Сагайдачного, будинок 25-Б, офіс 203, ідентифікаційний код 41559270)

про визнання недійсними актів приймання-передачі та стягнення надмірно сплачених коштів у розмірі 114 486,20 грн,

Представники учасників судового процесу:

Від прокуратури: Синюк І.А.

Від позивач: не з`явився

Від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник керівника Хмельницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати функції у спірних правовідносинах Заслучненської сільської ради Хмельницької області звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промгаз Сіті", в якому просить суд:

- визнати недійсним акт приймання-передачі електричної енергії № 2058 від 23.07.2024, укладений між ТОВ "Промгаз Сіті" () та Заслучненською сільською радою ();

- визнати недійсним акт приймання-передачі електричної енергії № 2187 від 21.08.2024, укладений між ТОВ "Промгаз Сіті" () та Заслучненською сільською радою ();

- визнати недійсним акт приймання-передачі електричної енергії № 2228 від 13.09.2024, укладений між ТОВ "Промгаз Сіті" () та Заслучненською сільською радою ();

- визнати недійсним акт приймання-передачі електричної енергії № 2336 від 21.08.2024, укладений між ТОВ "Промгаз Сіті" () та Заслучненською сільською радою ();

- визнати недійсним акт приймання-передачі електричної енергії № 2418 від 12.11.2024, укладений між ТОВ "Промгаз Сіті" () та Заслучненською сільською радою ();

- визнати недійсним акт приймання-передачі електричної енергії № 2650 від 11.12.2024, укладений між ТОВ "Промгаз Сіті" () та Заслучненською сільською радою ();

- визнати недійсним акт приймання-передачі електричної енергії № ПГС00001892 від 25.12.2024, укладений між ТОВ "Промгаз Сіті" () та Заслучненською сільською радою ();

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промгаз Сіті" () на користь Заслучненської сільської ради () кошти в сумі 114 486,20 грн надмірно сплачені за договором № 201 від 28.12.2023 про постачання електричної енергії споживачу.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 13.05.2025 залишив позов без руху, надав строк для усунення недоліків позову у встановлений спосіб.

23.05.2025 від позивача засобами поштового зв`язку надійшли матеріали на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/5692/25, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначити на 25.06.2025 о 09:35.

13.06.2025 через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому, серед іншого, відповідач просив зупинити провадження у справі № 910/5962/25 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення. Даний відзив залучено до матеріалів справи.

16.06.2025 засобами поштового зв`язку від Заступника керівника Хмельницької окружної прокуратури надійшли на виконання вимог ухвали суду оригінали документів для огляду у судовому засіданні.

Також 23.06.2025 засобами поштового зв`язку від Заступника керівника Хмельницької окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив.

У засіданні суду 25.06.2025 представник відповідача підтримав клопотання про зупинення провадження у справі № 910/5962/25 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення.

Позивач участь свого представника у засідання суду 25.06.2025 не забезпечив, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином.

Розгляд та вирішення клопотання про зупинення провадження у справі відкладено на наступне судове засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 відкладено підготовче засідання на 21.07.2025.

Прокурор у засіданні суду 21.07.2025 проти задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку та прийняття рішення Великою Палатою Верховного Суду у справі № 920/19/24 не заперечив.

Розглянувши у судовому засіданні 21.07.2025 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Промгаз Сіті" про зупинення провадження у справі, суд дійшов до висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі.

Позивач участь свого представника у засідання суду 21.06.2026 не забезпечив, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.07.2025 зупинено провадження у справі № 910/5692/25 до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду в касаційному порядку справи № 920/19/24.

12.12.2025 через підсистему "Електронний суд" від Заступника керівника Хмельницької окружної прокуратури надійшло клопотання про поновлення провадження у справі № 910/5692/25 у зв`язку з тим, що 21.11.2025 Великою Палатою Верховного Суду розглянуто справу № 920/19/24.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2025 поновлено провадження у справі, призначено підготовче засідання на 21.01.2026.

21.01.2026 через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшли письмові пояснення з додатками та клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи.

У засіданні суду 21.01.2026 прокурор заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для ознайомлення з поданими відповідачем документами та для підготовки відповідної правової позиції щодо поданих клопотань.

Суд протокольною ухвалою задовольнив клопотання прокурора про відкладення розгляду справи.

Позивач участь свого представника у засідання суду 21.01.2026 не забезпечив, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2026 відкладено підготовче засідання на 28.01.2026.

27.01.2026 через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі № 910/5692/25 на підставі пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України.

У засіданні суду 28.01.2026 судом поставлено на розгляд клопотання відповідача про призначення судової експертизи.

Представник відповідача заявив усне клопотання про залишення клопотання про призначення судової експертизи без розгляду.

Прокурор заперечень щодо задоволення даного клопотання представника відповідача не навів.

Суд протокольною ухвалою задовольнив клопотання представника відповідача та залишив клопотання про призначення судової експертизи без розгляду.

Судом поставлено на розгляд письмові пояснення (клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи науково-правового дослідження, у вигляді висновку науково-правової експертизи Інституту держави і права імені В.М. Корецького НАН України від 24.07.2025 № 126/78-е щодо питання доктринального тлумачення та застосування окремих норм і положень законодавства України, а саме Закону України "Про публічні закупівлі").

Прокурор заперечив щодо залучення вказаного висновку до матеріалів справи.

Суд протокольною ухвалою залучив до матеріалів справі подані відповідачем письмові пояснення без додатків (висновку).

Судом поставлено на розгляд клопотання про закриття провадження у справі.

Представник відповідача заявив усне клопотання про залишення клопотання про закриття провадження без розгляду.

Суд протокольною ухвалою задовольнив клопотання представника відповідача та залишив клопотання про закриття провадження у справі без розгляду.

У засіданні суду 28.01.2026 присутніми представниками сторін надано усні пояснення щодо можливості закриття підготовчого провадження та про призначення справи до розгляду по суті.

Позивач участь свого представника у засідання суду 28.01.2026 не забезпечив, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2026 підготовче засідання у справі № 910/5692/25 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.03.2026.

26.02.2026 через підсистему "Електронний суд" представником відповідача подано клопотання про участь в усіх судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2026 у задоволенні клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Промгаз Сіті" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі № 910/5692/25 відмовлено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.03.2026 відкладено судове засідання на 01.04.2026.

Прокурор у судовому засіданні 01.04.2026 підтримав заявлені позовні вимоги.

Представники позивача та відповідача у засідання суду 01.04.2026 не з`явились, про час та місце судового засідання були повідомленні належним чином.

01.04.2026 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2023 року Заслучненською сільською радою Хмельницького району Хмельницької області (далі - рада, замовник) було проведено закупівлю товару за кодом класифікації ДК 021:2015:09310000-5 - Електрична енергія (ідентифікатор закупівлі UA-2023-12-04-006672-a), за результатами якої 28.12.2023 з переможцем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Промгаз Сіті" було укладено договір №201 про постачання електричної енергії споживачу (далі - договір), згідно з п.п. 2.1, 2.5 якого, додатку №1 до договору (комерційна пропозиція постачальника) (з урахуванням додаткової угоди №l від 15.01.2024, якою уточнено період постачання товару), постачальник продає споживачу із 01.01.2024 до 31.12.2024 електричну енергію в кількості 179 059 кВт/год.

Згідно з п.п. 5.1, 5.2 договору додатку №1 до договору, базова ціна за одиницю товару (електричної енергії) становить 6,90 грн за 1 кВт/год без ПДВ. Ціна договору - 1 482 608,52 грн (з ПДВ).

Згідно з п.13.1 договору останній набирає чинності з дня його підписання/підписання шляхом накладання електронних підписів, використання яких передбачено договором та діє до 31.12.2024. Припинення дії договору чи його розірвання не звільняє будь-яку із сторін від обов`язку виконати свої зобов`язання за договором, які виникли до такого припинення (розірвання) на підставі належно виконаного іншою стороною свого зобов`язання за договором.

Так, прокурор зазначає, що упродовж січня - травня 2024 розрахунки між сторонами договору проводилися з урахуванням умов останнього щодо базової ціни за одиницю товару (електричної енергії) у розмірі 6,90 грн за 1 кВт/год без ПДВ та відповідно - 8,28 грн за кВт/год з ПДВ (лист Заслучненської сільської ради №36/02-06 від 16.01.2025).

Водночас, прокурор стверджує, що упродовж червня-грудня 2024 року сторони без укладення додаткових угод до договору, змінювали ціну на електричну енергію, яка є істотною умовою договору шляхом підписання актів приймання-передачі електричної енергії (далі - акти), зокрема:

- актом № 2058 від 23.07.2024 поставлено 6259 кВт/год електричної енергії споживачу в червні 2024 року по базовій ціні 7,94558 грн/кВт*год без ПДВ або 9,534696 грн/кВт*год з ПДВ, всього на суму 59 677,67 грн з ПДВ;

- актом № 2187 від 21.08.2024 поставлено 2756 кВт/год електричної енергії споживачу в липні 2024 року по базовій ціні 8,50931 грн/кВт*год без ПДВ або 10,211172 грн/кВт*год з ПДВ, всього на суму 28 141,99 грн з ПДВ;

- актом № 2228 від 13.09.2024 поставлено 8058 кВт/год електричної енергії споживачу в серпні 2024 року по базовій ціні 8,2808 грн/кВт*год без ПДВ або 9,93696 грн/кВт*год з ПДВ, всього на суму 80 072,03 грн з ПДВ (у акті №2228 від 13.09.2024 невірно вказано кількість поставленого товару - 690 кВт/год, при цьому згідно з інформацією замовника вказаний обсяг (вірне значення) становить саме 8058 кВт/год. Вказане відповідає і математичним розрахункам суми оплати за актом, ціні за одиницю 8058), а також підтверджується копіями платіжних інструкцій №№ 189, 97, 214, 352 від 13.09.2024 щодо оплати товару згідно акту №2228 від 13.09.2024;

- актом № 2336 від 16.10.2024 поставлено 5721 кВт/год електричної енергії споживачу у вересні 2024 року по базовій ціні 8,20636 грн/кВт*год без ПДВ або 9,847632 грн/кВт*год з ПДВ, всього на суму 56 338,31 грн з ПДВ;

- актом № 2418 від 12.11.2024 поставлено 13963 кВт/год електричної енергії споживачу за жовтень 2024 року по базовій ціні 8,20217 грн/кВт*год без ПДВ або 9,842604 грн/кВт*год з ПДВ, всього на суму 137 432,28 грн з ПДВ;

- актом № 2650 від 11.12.2024 поставлено 17916 кВт/год електричної енергії споживачу за листопад 2024 року по базовій ціні 8,10965 грн/кВт*год без ПДВ або 9,7314 грн/кВт*год з ПДВ, всього на суму 174 350,99 грн з ПДВ;

- актом № ПГС00001892 від 25.12.2024 поставлено 15021,164 кВт/год електричної енергії споживачу в грудні 2024 року по базовій ціні 8,62897 грн/кВт*год без ПДВ або 10,354764 грн/кВт*год з ПДВ, всього на суму 155 540,61 грн з ПДВ.?

Підставою для у кладення/підписання сторонами вищевказаних актів, якими внесено зміни до істотних умов договору № 201 від 28.12.2023, зокрема, розрахунок (обрахунок) ціни за одиницю товару, зазначено п. 5.6 договору.

Згідно з п.5.6 договору на виконання пп.7 п.19 «Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178 (далі - особливості), сторони домовились, що зміна ціни за одиницю товару та визначення ціни поставки товару за розрахунковий місяць здійснюється у разі зміни та на підставі середньозваженої ціни електричної енергії на ринку на добу наперед (РДН). Зміна ціни РДН підтверджується інформацією з сайту Оператора ринку.

Таким чином, прокурор у позовній заяві зазначає, що вищевказані акти прийому-передачі постачальника №2058 від 23.07.2024, №2187 від 21.08.2024, №2228 від 13.09.2024, №2336 від 21.08.2024, №2418 від 12.11.2024, №2650 від 11.12.2024, №ПГС00001892 від 25.12.2024, на підставі яких внесено зміни до істотних умов основного договору, укладені з порушенням вимог Закону України «Про публічні закупівлі» та підлягають визнанню недійсними, оскільки актом №2058 від 23.07.2024 підтверджено поставку 6259 кВт/год електричної енергії споживачу в червні 2024 року по базовій ціні 7,94558 грн/кВт*год без ПДВ або 9,534696 грн/кВт*год з ПЛВ, всього на суму 59 677,67 грн з ПДВ. Таким чином, даним правочином збільшено ціну електричної енергії з 8,28 грн/кВт*год з ПДВ до 9,534696 грн/кВт*год з ПДВ, тобто, збільшено на 15,1%.

За доводами прокурора, підписання акту №2058 від 23.07.2024, збільшення ціни за одиницю товару (у порівняні з ціною, узгодженою сторонами згідно умов договору) на 15,1% прямо суперечить положенням п.2 ч.5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі».

З огляду на викладене прокурор вважає, що акти прийому-передачі постачальника №2058 від 23.07.2024, №2187 від 21.08.2024, №2228 від 13.09.2024, №2336 від 21.08.2024, №2418 від 12.11.2024, №2650 від 11.12.2024, №ПГС00001892 від 25.12.2024 укладені з порушенням порядку, який встановлено п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а саме сторонами, за відсутності визначених законом умов, збільшено вартість одиниці предмету закупівлі, що призвело до безпідставного витрачання бюджетних коштів.

Враховуючи вищевикладене, Заступник керівника Хмельницької окружної прокуратури просить суд визнати недійсними акти приймання-передачі електричної енергії № 2058 від 23.07.2024, №2187 від 21.08.2024, №2228 від 13.09.2024, №2336 від 21.08.2024, №2418 від 12.11.2024, №2650 від 11.12.2024 та №ПГС00001892 від 25.12.2024 та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промгаз Сіті" на користь Заслучненської сільської ради кошти в сумі 114 486,20 грн надмірно сплачені за договором № 201 від 28.12.2023 про постачання електричної енергії споживачу.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру» на прокуратуру покладаються функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом

Відповідно до ч. 3 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу (ч. 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 5 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

У ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» зазначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Згідно зі ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Суд зазначає, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяви самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений держави здійснювати відповідні функції у спірних правовідносин. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема, щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносин.

Якщо підстави для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Процедура, передбачено абзацами 3-м і 4-м частини четвертої статті 23-ї закону застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави здійснює або не належним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження такого захисту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц.

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію з приводу того, що положеннями нормативно-правових актів, які стосуються діяльності центральних органів виконавчої влади, не можуть бути визначені конкретні предмети і підстави позовів, з якими уповноважений орган має право звернутись до суду, оскільки зазначене було б неправомірним обмеженням повноважень такого органу у визначенні способу захисту та забезпечення здійснення судового захисту інтересів держави (постанови Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №924/1237/17, від 25.02.2021 у справі №912/9/20).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 у справі №903/129/18 дійшла висновку, що сам факт не звернення до суду належного суб`єкта владних повноважень з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси, свідчить про те, що цей орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Як вже неодноразово зазначав Верховний Суд (для прикладу, постанова від 10.06.2021 у справі за №910/114/19), прямий інтерес держави полягає у неухильному дотриманні учасниками процедури закупівлі та замовником встановлених Законом України «Про публічні закупівлі» вимог.

Проведення процедури закупівлі та укладення договору із порушенням законодавства порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання у цій сфері суспільних відносин законодавства становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора (аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.03.2019 в справі №912/989/18). Крім того, використання бюджетних коштів з порушенням вимог чинного законодавства підриває матеріальну і фінансову основу системи бюджетного фінансування, що в свою чергу завдає шкоду інтересам держави. Таким чином, враховуючи фактичні обставини обізнаності Позивача про наявні порушення вимог Закону України «Про публічні закупівлі», а також беручи до уваги відсутність будь-якого активного реагування з його сторони щодо вжиття заходів судового захисту порушених інтересів держави впродовж розумного строку, є виключний випадок, за якого порушення відповідачем інтересів держави супроводжується неналежним виконанням уповноваженим органом функцій із їх захисту, що призводить до виникнення у прокурора не лише права, а й обов`язку вжити заходів з представництва інтересів держави в суді.

Аналогічна правова позиція щодо правомірного звернення прокурором з позовом до суду в інтересах держави в особі Офісу Держаудитслужби у разі відсутності відповідного реагування уповноваженим органом викладена також у постановах Верховного Суду від 13.03.2024 у справі № 927/535/22 та від 26.03.2024 у справі № 927/373/22.

Проведення процедури державних закупівель та укладення договору із порушенням законодавства порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання у цій сфері суспільних відносин законодавства становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора.

У постанові від 23.09.2021 у справі № 910/11608/20 Верховний Суд вказав на ту обставину, що закупівля проводиться не лише для того, щоб забезпечити однакову можливість всім суб`єктам господарювання продавати свої товари, роботи чи послуги державі, але й для того, щоб закупівля була проведена на максимально вигідних для держави умовах.

У даному спорі уповноваженим суб`єктом владних повноважень є Заслучненська сільська рада Хмельницької області з огляду на наступне.

Статтею 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» одним із основних принципів місцевого самоврядування визначено поєднання місцевих і державних інтересів.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» передбачено, що відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.

Горохівська міська рада виступає в якості суб`єкта владних повноважень, яка приймає участь у формуванні бюджету та забезпечує його виконання, а також зобов`язана забезпечити раціональне та максимально ефективне використання бюджетних коштів, приймає рішення про використання виділених коштів, контролює належне і своєчасне відшкодування шкоди, заподіяної державі.

Одночасно, ст. 62 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» держава фінансово підтримує місцеве самоврядування, бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів, здійснює контроль за законним, доцільним, економним, ефективним витрачанням коштів та належним їх обліком. Вона гарантує органам місцевого самоврядування доходну базу, достатню для забезпечення населення послугами на рівні мінімальних соціальних потреб.

Враховуючи, що виконання оспорюваних правочинів здійснено за рахунок коштів місцевого бюджету, порушення, допущені при їх укладенні, призводять до порушення майнових прав Заслучненської сільської ради Хмельницької області, за рахунок якої останній і формується.

Згідно ч. 3 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Відповідно до підпункту 2 пункту «а» частини першої статті 27 цього ж Закону до відання виконавчих органів міських, селищних та сільських рад належать повноваження щодо забезпечення збалансованого економічного та соціального розвитку відповідної території, ефективного використання природних, трудових і фінансових ресурсів.

Таким чином, саме на Заслучненську сільську раду Хмельницької області покладаються функції контролю за ефективністю використання фінансових ресурсів місцевого бюджету, в тому числі при проведення публічних закупівель, а тому остання в даному випадку становитиме собою орган, уповноважений на виконання функцій захисту інтересів держави (місцевого самоврядування) в розумінні Закону України «Про прокуратуру».

Так, Заслучненською сільською радою, згідно з листом №179/02-06 від 20.03.2025, не вживались та не будуть вживатися заходи претензійно-позовного характеру шляхом звернення до суду з позовом про визнання недійсними актів приймання-передачі електричної енергії №2058 від 23.07.2024, №2187 від 21.08.2024, №2228 від 13.09.2024, №2336 від 21.08.2024, №2418 від 12.11.2024, №2650 від 11.12.2024, №ПГС00001892 від 25.12.2024 та стягнення надмірно сплачених коштів, оскільки останні вважають, що договір укладено відповідно до чинного законодавства, оплата за спожиту електроенергію здійснювалася щомісячно на підставі актів приймання-передачі із зазначенням цін постачальника на момент їх підписання.

Отже, вищевказаним органом належних та дієвих заходів щодо усунення порушень закону шляхом звернення до суду з відповідною позовною заявою не вжито.

У справі № 903/129/18 (постанова від 15.10.2019) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що факт незвернення до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та, відповідно, мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що уповноважений орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці ЄСПЛ.

Подібні висновки також наведені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 15.01.2020 у справі № 698/119/18, від 26.02.2020 у справі № 522/3777/17, від 18.03.2020 у справі № 553/2759/18, від 09.04.2020 у справі №822/589/17, від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 тощо.

Враховуючи викладені прокурором у позовній заяві обставини та беручи до уваги характер спірних правовідносин, предмет та підстави позову, суд дійшов висновку, що заступником керівника Хмельницької окружної прокуратури з дотриманням вимог ст. 53 Господарського процесуального кодексу України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» подано позовну заяву в інтересах держави в Заслучненської сільської ради Хмельницької області про визнання недійсними актів приймання-передачі та стягнення надмірно сплачених коштів у розмірі 114 486,20 грн.

Закон України "Про публічні закупівлі" визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад.

Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Як зазначено в ч. 1 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно з ч. 4 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 18.06.2021 у справі № 927/491/19 висловив правову позицію, що закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.

Отже, ключовим у даній нормі Закону є те, що для збільшення ціни за одиницю товару має бути реальне коливання ціни такого товару на ринку в сторону збільшення, що повинно оцінюватися починаючи від підписання договору та до моменту укладення відповідної додаткової угоди (або ж момент розповсюдження дії додаткової угоди), тобто на момент укладання додаткової угоди ціни на товар повинні бути вищими, ніж на момент укладання основного договору про закупівлю (або ж додаткової угоди, у разі її обґрунтованого укладення).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, зокрема, відповідно до умов договору. Частиною 1 ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Із вказаного випливає, що зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, що входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку, що обґрунтоване і документально підтверджене постачальником; ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1 ст. 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З матеріалів справи вбачається, що 28.12.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Промгаз Сіті" та Заслучненської сільської ради Хмельницької області було укладено договір №201 про постачання електричної енергії споживачу.

В подальшому, між сторонами укладено ряд додаткових правочинів, якими підвищено ціну за одиницю товару.

При цьому, судом враховується, що стосовно належності такого способу захисту інтересів держави як визнання недійсним актів прийому-передачі слід звернути увагу на ухвалу Великої палати Верховного суду від 11.08.2022 у справі №916/546/21. Верховний Суд зауважив, що встановлення правової природи акта приймання-передачі це питання дослідження як змісту такого акта, так й інших доказів. Висновок з цього приводу, у разі його необхідності для вирішення справи, повинен робити суд у межах кожної окремої справи залежно від того, чи підтверджує він волевиявлення сторін, а також чи має юридичні наслідки.

З приводу наведеного судом береться до уваги, що відповідно до п.5.9. договору зміна ціни за одиницю товару згідно з п.5.6. договору здійснюється в письмовій формі шляхом підписання сторонами акту приймання-передачі товару згідно з п. 5.9.2. договору.

Відповідно до пп.7 п. 19 Особливостей, істотні умови договору про закупівлю, укладеного відповідно до пунктів 10 і 13 (крім підпунктів 13 та 15 пункту 13) цих особливостей, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS, регульованих цін (тарифів), нормативів, середньозважених цін на електроенергію на ринку «на добу наперед», що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни.

Так, згідно з п.5.6 договору №201 від 28.12.2023, на виконання пп.7 п.19 «Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178 (далі - Особливості), сторони домовились, що зміна ціни за одиницю товару та визначення ціни поставки товару за розрахунковий місяць здійснюється у разі зміни та на підставі середньозваженої ціни електричної енергії на ринку на добу наперед (РДН). Зміна ціни РДН підтверджується інформацією з сайту Оператора ринку.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що підставою зміни ціни в актах приймання-передачі та якими внесено зміни до істотних умов договору, з урахуванням пункту 5.6. договору, сторонами обрано положення п.п. 2,7 ч.5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі», з урахуванням пп.7 п.19 Особливостей, відповідно до яких зміни вносяться у зв`язку із зміною середньозважених цін на електроенергію на ринку «на добу наперед», що застосовуються в договорі про закупівлю (коливанням ціни товару на ринку).

З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що спірні акти є правочинами, оскарження яких в даних правовідносинах є ефективним способом захисту інтересів держави.

Уклавши договір №201 про постачання електричної енергії споживачу від 28.12.2023 року, сторони погодили всі його істотні умови та порядок внесення змін до них.

Відповідно до п.13.12 договору істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків передбачених п.19 Особливостей, а саме погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення. Внесення таких змін здійснюється згідно пункту 5.6 договору.

Суд враховує, що кожна зміна істотних умов договору про закупівлю, зокрема, ціни за одиницю товару, повинна мати самостійне, належне та документально підтверджене обґрунтування. Документи, якими обґрунтовується зміна ціни, повинні містити підтвердження фактичного коливання ринкової ціни товару, динаміку такого коливання, джерела інформації та їх співвідношення з попередніми періодами.

Як встановлено судом, сторони договору змінювали ціну на електричну енергію, яка є істотною умовою договору, шляхом підписання актів приймання-передачі.

Зокрема, актом №2058 від 23.07.2024 підтверджено поставку 6259 кВт/год електричної енергії споживачу в червні 2024 року по базовій ціні 7,94558 грн/кВт*год без ПДВ або 9,534696 грн/кВт*год з ПДВ, всього на суму 59 677,67 грн з ПДВ. Таким чином, збільшено ціну електричної енергії з 8,28 грн/кВт*год з ПДВ до 9,534696 грн/кВт*год з ПДВ (на 15,1%).

Водночас, на адресу Заслучненської сільської ради надходили листи постачальника щодо коливання ціни на ринку, зокрема, лист від 20.05.2024 №2005/24, від 27.05.2024 №2705/24, від 19.06.2024 №1906/24, а також листи від 30.06.2024 №3006/02Д.

Так, згідно з листом від 20.05.2024 №2005/24, адресованого споживачам ТОВ "Промгаз Сіті" поінформовано про значне коливання у квітні-травні 2024 року ціни на ринку електричної енергії (РДН), коливання середньозваженої ціни у бік збільшення.

Згідно з листом від 27.05.2024 №2705/24, адресованого споживачам, ТОВ "Промгаз Сіті" поінформовано про значне коливання у червні 2024 року ціни на ринку електричної енергії.

Листом від 19.06.2024 №1906/24, адресованого споживачам, ТОВ"Промгаз Сіті", поінформовано про значне коливання ціни на ринку електричної енергії, у зв`язку з чим виникає необхідність зміни ціни з 01 липня 2024 року.

Також, на адресу споживача ТОВ "Промгаз Сіті" надано листи від 30.06.2024 №3006/02Д щодо розрахунку уточненої ціни з 01.06.2024. До вказаних листів постачальником додано копію цінової довідки Харківської торгово-промислової палати №802-3/24 від 01.07.2024, а також скріншоти з сайту www.oree.com.ua з інформацією про середньозважену ціну за листопад місяць 2023 та червень місяць 2024.

Згідно з доданої цінової довідки Харківської торгово-промислової палати України №802-3/24 від 01.07.2024, проведено дослідження середньозважених цін на електричну енергію на ринку «на добу наперед» (РДН) у торговій зоні ОЕС України, які склалися за листопад 2023 року та червень 2024 року та повіряння між вказаними періодами.

Аналогічні відомості надані постачальником у доданих скріншоти з сайту www.oree.com.ua.

Водночас, вказана довідка Хмельницької торгово-промислової палати не містить інформацію про здорожчання ціни на конкретні дати, а містить лише відомості про відношення цін на електричну енергію.

Враховуючи те, що цінова довідка №802-3/24, додані скріншоти з сайту www.oree.com.ua, на підставі та з урахуванням яких укладено/підписано акт №2058 від 23.07.2024, не підтверджує зміни середньозважених цін на електричну енергію на ринку «на добу наперед» (РДН) у торговій зоні ОЕС України в період між укладенням договору від 28.12.2023 та підписання вказаного акту, видана не на дату укладення/підписання останнього, не враховує період, з якого сторони домовилися про зміну ціни, а отже є неналежними документами для підтвердження наявності підстав для зміни істотних умов договору.

Таким чином, такими діями сторони порушили вимоги ст.. 56, п. 4 ч. 3 ст. 57 Закону України «Про ринок електричної енергії»; п. 3.1.1 ПРРЕЕ, п. 3.2.4. ПРРЕЕ, пп. 40 п.2.2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу щодо обов`язку електропостачальника у чіткий та прозорий спосіб інформувати своїх споживачів про зміну будь-яких умов договору постачання електричної енергії споживачу (у тому числі комерційної пропозиції) не пізніше ніж за 20 днів до їх застосування з урахуванням інформації про право споживача розірвати договір; п. 11 ч. 1 ст. 58 вказаного Закону щодо права споживача отримувати від відповідного електропостачальника повідомлення про його наміри внести зміни до будь-яких умов договору постачання електричної енергії споживачу не пізніше ніж за 20 днів до внесення.

Більше того, укладаючи/підписуючи акт №2058 від 23.07.2024 сторони розповсюдили її дію (змінену ціну товару) на правовідносини, що склалися до її укладання, тобто, з 01.06.2024 по 30.06.2024.

Водночас на момент укладення/підписання даного акту товар, ціну на який було збільшено, вже був частково поставлений споживачу, що підтверджується споживанням електричної енергії та відповідним актом.

Стаття 652 ЦК України передбачає, що в разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Через зміну істотних обставин договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) у момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Тобто, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, Закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%.

Верховним Судом у постанові від 07.09.2022 р. у справі № 927/1058/21 висловлено правову позицію, що обмеження у 10 % застосовується як максимальний ліміт: щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

24 січня 2024 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі №922/2321/22, в якій вирішувалось питання про те, чи дозволяють норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (у редакції Закону №114-ІХ) збільшувати ціну товару більш ніж на 10% від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю.

У пунктах 88-90 наведеної постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.

Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у разі зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, у порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", проте загальне збільшення такої ціни не повинне перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

Такий правовий висновок неодноразово також був викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11 квітня 2024 року у справі № 922/433/22, від 01 жовтня 2024 року у справі № 918/779/23, від 06 лютого 2025 року у справі № 910/5182/24, від 18 лютого 2025 року у справі № 925/889/23 тощо, де інтерпретовано та застосовано положення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" як імперативну норму, яка визначає верхню межу дозволеного відсоткового збільшення ціни за одиницю товару - не більше 10% від ціни товару, погодженої сторонами в договорі про закупівлю.

Отже, згідно з положеннями пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (у редакції Закону № 114-ІХ) зміна ціни в договорі закупівлі допускається за таких умов:

- збільшення ціни за одиницю товару до 10%;

- збільшення ціни має бути пропорційне збільшенню ціни цього товару на ринку в разі коливання його ціни на ринку;

- така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

- така зміна може відбуватися не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю;

- обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

До того ж застосована законодавцем при формулюванні цієї норми конструкція "не частіше ніж один раз на 90 днів" фактично надає можливість вносити зміни до ціни товару неодноразово, але лише в межах дозволеного відсоткового збільшення ціни за одиницю товару - не більше 10 %.

Законом №1530-ІХ внесено зміни до Закону № 922-VIII (у редакції Закону №114-ІХ) та викладено пункт 2 частини п`ятої статті 41 цього Закону в такій редакції: "Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю / внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії".

Внесеними Законом №1530-IX змінами у першому реченні пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII слова "підписання договору про закупівлю" замінені словами "підписання договору про закупівлю /внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару", а друге речення після слів "дизельного пального" доповнено словом "природного". Ці зміни полягали, зокрема, у корегуванні обмеження щодо мінімального 90-денного строку змін до ціни за одиницю товару після підписання договору про закупівлю. Водночас порогове значення у 10 % залишилося незмінним і застосовується й надалі.

Так, на відміну від норм пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII у редакції Закону №114-ІХ, який урегульовував можливість збільшення ціни за одиницю товару не частіше ніж один раз на 90 днів лише з моменту підписання договору про закупівлю, положеннями цього пункту в редакції Закону № 1530-IX визначено, що строк зміни умов договору може відраховуватись як з моменту підписання договору, так і з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Тобто редакцією цієї норми законодавець передбачив лише можливість внесення зміни до ціни договору неодноразово: вперше - один раз у перші 90 днів з дня підписання договору; другий і подальші рази - один раз на 90 днів, які починаються з моменту останньої зміни ціни.

Іншими словами, зміни та доповнення до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", внесені Законом №1530-IX, стосуються лише встановлення альтернативного варіанта визначення моменту початку обчислення строку для зміни ціни за одиницю товару - 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю або 90 днів з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару.

Проте пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII як у редакції, викладеній Законом №114-ІХ, так і в редакції, викладеній Законом №1530-ХІ, однаково передбачено, що такі обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовуються у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

Водночас положення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIIIу редакції Закону №1530-ХІ не містять змін щодо максимально можливого збільшення розміру ціни за одиницю товару, погодженої сторонами договору закупівлі, визначеної попередньою редакцією цієї норми на рівні не більше 10%. У будь-якому випадку загальний розмір збільшення ціни не може перевищувати 10% ціни, встановленої в договорі закупівлі.

Філологічне тлумачення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII свідчить, що зміна істотних умов договору про закупівлю після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі допускається лише у випадках, прямо передбачених цією нормою. Одним із цих випадків є збільшення ціни товару, але за умови, що таке збільшення не може перевищувати нормативно визначеного відсоткового значення суми, встановленої в договорі про закупівлю, яке у пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII унормовано на рівні не більше 10 %.

До того ж визначене законодавцем відсоткове значення обмеження суми є граничним (пороговим) і відповідний ліміт зміни ціни слід враховувати при кожному внесенні змін до договору про закупівлю, а не застосовувати щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Іншими словами, це означає, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору (у разі коливання ціни товару на ринку) не може перевищувати нормативно закріпленого 10 % значення для зміни ціни, визначеної в договорі про закупівлю.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2025 року у справі №920/19/24.

Отже, норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону №922-VIII визначають правила внесення змін до договору про закупівлю без проведення нової процедури закупівлі, зокрема, надаючи можливість внесення цих змін у разі збільшення ціни товару, однак за умови, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору не повинне перевищувати нормативно визначеного граничного (порогового) відсоткового значення суми, визначеної в договорі про закупівлю, а не застосовуватися щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Такі послідовні зміни не повинні спрямовуватися на ухиляння від виконання положень цієї норми Закону № 922-VIII.

Інший підхід до розуміння положень пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону №922-VIII, який передбачає щоразу з кожним внесення змін можливість збільшення ціни договору до 10 %, тобто можливість необмеженого збільшення ціни (понад 10% ціни договору закупівлі) при незмінному загальному розмірі суми закупівлі, може призвести до нівелювання мети законодавчого регулювання процедур закупівлі, адже відкриває шлях до маніпулювання учасниками загальною вартістю пропозицій, внаслідок чого відкривається можливість під час процедури усунути конкурентів, запропонувавши найнижчу ціну, та після укладення договору підвищити ціну до рівня економічно обґрунтованої.

Укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням подібного підходу спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 5 Закону №922-VIII.

Окрім того, збільшення ціни може призвести до того, що кількість товарів настільки зменшиться, що виконання договору закупівлі в такому обсязі не відповідатиме господарській меті укладення замовником договору закупівлі.

До того ж застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10 % пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників.

Велика Палата Верховного Суду з урахуванням наведеного вище аналізу нормативного припису пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, беручи до уваги усталену та послідовну судову практику, вважає, що зміна тлумачення зазначеної норми та запровадження протилежного підходу щодо можливості неодноразового збільшення ціни товару на 10% при кожному внесенні змін до договору про закупівлю більше нагадує власне зміну цієї норми та, як наслідок, порушуватиме принцип правової визначеності.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2025 року у справі №920/19/24 наголошено на тому, що, з`ясовуючи законодавчу еволюцію пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону №922-VIII, суд звертає увагу на нормативне закріплення подібної можливості у постанові КМУ №1178, у підпункті 2 пункту 19 (в редакції постанови КМУ №1067) якої, з-поміж іншого, визначено, що обмеження щодо збільшення ціни за одиницю товару не більше ніж на 10% застосовується щодо кожного окремого випадку збільшення ціни за одиницю товару (без обмеження кількості змін), а змінена ціна за одиницю товару не повинна перевищувати 50% ціни за одиницю товару, що передбачена в початковому договорі про закупівлю.

Тобто положеннями постанови КМУ №1178 (в редакції постанови КМУ від 01 вересня 2025 року № 1067), на відміну від норм пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону №922-VIII, чітко визначені як можливість застосування 10-відсоткового обмеження щодо збільшення ціни щодо кожного окремого випадку збільшення (без обмеження кількості змін), а не в цілому до усіх внесених змін, так і граничне значення на рівні 50%, на яке може бути змінена передбачена в початковому договорі про закупівлю ціна за одиницю товару, що вкотре додатково підтверджує, що приписи частини п`ятої статті 41 Закону №922-VIII не передбачають можливість збільшення ціни за одиницю товару на 10% під час кожного внесення змін до договору про закупівлю.

Враховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що зміна умов договору про закупівлю щодо збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10% не допускається, зокрема, у випадку закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії. Внесені зміни Законом №1530-ІХ до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону №922-VIII не стосуються встановленої первісною редакцією цього Закону заборони збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10%, в тому числі і при здійсненні закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

Виняток з обмежень, викладений в останньому реченні пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, повинен тлумачитися суто буквально, а тому він стосується лише строків зміни ціни за одиницю товару у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії (дотримання умови про зміну лише раз на 90 днів в цьому випадку не діє) і не визначає верхньої межі збільшення (зміни) ціни за одиницю товару.

В даному випадку ціни, встановлені у актах приймання-передачі №2, №6, №7, №8, №9 перевищували відповідну межу, тобто, вартість товару збільшувалась понад 10% від початково встановленої в договорі ціни електроенергії.

Таким чином, суд вважає, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Промгаз Сіті" не було обґрунтовано коливання ціни на електроенергію упродовж спірного періоду в тому вигляді, який відображений в оспорюваних актах приймання - передачі, послідовно змінено вартість електроенергії, за відсутності доказів, що її вартісні показники упродовж дії договору зростали в такій прогресії, що виконання його умов стало вочевидь невигідним (збитковим) для відповідача.

Враховуючи вищевикладене, внесення змін до істотних умов договору шляхом укладання вищевказаних оспорюваних правочинів суперечить вимогам ч. 5 ст. 41 Закону України Про публічні закупівлі, а тому вони підлягають визнанню недійсними як такі, що суперечать вимогам ч. ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України.

З урахуванням вищевикладеного, акт №2058 від 23.07.2024, яким внесено зміни до істотних умов договору, підлягає визнанню недійсним, як такий, що не відповідає вимогам ч.ч. 1, 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

Крім того, актом №2187 від 21.08.2024 підтверджено поставку 2756 кВт/год електричної енергії споживачу в липні 2024 року по базовій ціні 8,50931 грн/кВт*год без ПДВ або 10,211172 грн/кВт*год з ПДВ, всього на суму 28 141,99 грн з ПДВ.

Таким чином, даним правочином збільшено ціну електричної енергії з 9,534696 грн/кВт*год з ПДВ до 10,211172 грн/кВт*год з ПДВ, тобто, збільшено ще на 7,14% (у порівнянні із актом 2058 від 23.07.2024) або ж на 22,24% (у порівняні з умовами договору).

Таким чином, акт приймання-передачі №2187 від 21.08.2024 також підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 236 ЦК України, оскільки, його укладено після акту №2058 від 23.07.2024, коливання ціни на електроенергію належним чином не підтверджене.

Між сторонами також підписано акти для розрахунку за спожиту електроенергію, зокрема:

- актом № 2228 від 13.09.2024 поставлено 8058 кВт/год електричної енергії споживачу в серпні 2024 року по базовій ціні 8,2808 грн/кВт*год без ПДВ або 9,93696 грн/кВт*год з ПДВ, всього на суму 80 072,03 грн з ПДВ;

- актом № 2336 від 16.10.2024 поставлено 5721 кВт/год електричної енергії споживачу у вересні 2024 року по базовій ціні 8,20636 грн/кВт*год без ПДВ або 9,847632 грн/кВт*год з ПДВ, всього на суму 56 338,31 грн з ПДВ;

- актом № 2418 від 12.11.2024 поставлено 13963 кВт/год електричної енергії споживачу за жовтень 2024 року по базовій ціні 8,20217 грн/кВт*год без ПДВ або 9,842604 грн/кВт*год з ПДВ, всього на суму 137 432,28 грн з ПДВ;

- актом № 2650 від 11.12.2024 поставлено 17916 кВт/год електричної енергії споживачу за листопад 2024 року по базовій ціні 8,10965 грн/кВт*год без ПДВ або 9,7314 грн/кВт*год з ПДВ, всього на суму 174 350,99 грн з ПДВ;

- актом № ПГС00001892 від 25.12.2024 поставлено 15021,164 кВт/год електричної енергії споживачу в грудні 2024 року по базовій ціні 8,62897 грн/кВт/год без ПДВ або 10,354764 грн/кВт*год з ПДВ, всього на суму 155 540,61 грн з ПДВ.

З урахуванням наведеного, акт №2228 від 13.09.2024, №2336 від 16.10.2024, акт №2418 від 12.11.2024, акт № 2650 від 11.12.2024 та акт № ПГС00001892 від 25.12.2024 також підлягають визнанню недійсними на підставі ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 236 ЦК України, як такі, що не відповідають вимогам ч.ч. 1, 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки коливання ціни у відповідний період на електроенергію належним чином не підтверджене, укладенні/підписані після акту №2058 від 23.07.2024, акту №2187 від 21.08.2024, узгоджена у таких актах ціна за одиницю товару є більшою (збільшеною) на понад 10% від ціни, передбаченої договором.

Близька за змістом правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.10.2023 у справі № 903/742/22, від 05.03.2024 у справі № 918/323/23.

З огляду на встановлені вище обставини, доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до частини 1 статті 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Згідно із частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Оскільки спірні акти №2058 від 23.07.2024, №2187 від 21.08.2024, №2228 від 13.09.2024, №2336 від 21.08.2024, №2418 від 12.11.2024, №2650 від 11.12.2024, №ПГС00001892 від 25.12.2024 підлягають визнанню недійсними, та відповідно, не породжують правових наслідків, підстава для оплати поставленого електричної енергії за ціною, встановленою у актах приймання-передачі, фактично відпала, а тому Товариства з обмеженою відповідальністю "Промгаз Сіті" має обов`язок повернути грошові кошти в частині збільшеної ціни товару за недійсними додатковими угодами, як безпідставно набуте майно, що відповідає приписам статей 216, 1212 ЦК України.

Таке правозастосування узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладено у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22.

Більше того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24 дійшла висновку про те, що підстав для відступу від висновку про застосування норми права, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 922/2321/22 немає.

Так, судом встановлено, що упродовж січня - травня 2024 року (період оплати за ціною, визначеною договором) поставлена електрична енергія у обсязі 95 538 кВт/год (17 500 (за січень 2024 з 01.01.2024 по 20.01.2024)4- 7 333 (за січень 2024, з 21.01.2024 по 31.01.2024 )+ 23 997 (за лютий 2024) + 22 502 (за березень 2024) + 13 993 (за квітень 2024) + 10 213 (за травень 2024) = 253 038 кВт), яка оплачена споживачем згідно умов Договору на суму 791 054,64 грн. (144 900 4- 60 717,24 + 198 695,16 + 186 316,56 + 115 862,04 + 84 563,64 = 791 054,64)

У період червня - грудня 2024 (період оплати на підставі оспрорюваних актів) поставлена електрична енергія в обсязі 69 694,164 кВт (6 259 (за червень 2024) + 2 756 (за липень 2024) + 8 058 (за серпень 2024) + 5 721 (за вересень 2024) + 13 963 (за жовтень 2024) + 17 916 (за листопад 2024) + 15 021,164 (за грудень 2024) = 227 194,164 кВт), за яку споживачем сплачено 691 553,88 грн (28 141,99 + 80 072,03 + 56 338,31 + 137 432,28 + 174 350,99 + 155 540,61 = 691 553,58 грн).

Відтак, суд дійшов висновку про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промгаз Сіті" на користь Заслучненської сільської ради Хмельницької області в дохід місцевого бюджету 114 486,20 грн (691 553,88 грн - (69 694,164 кВт * 8,28 грн) безпідставно набутих коштів.

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промгаз Сіті" на користь Заслучненської сільської ради Хмельницької області в дохід місцевого бюджету 114 486,20 грн безпідставно набутих коштів, підлягає задоволенню.

Отже, підсумовуючи викладене вище, вимоги позивача визнаються судом повністю обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню повністю.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVIN OTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. ) від 9 грудня 1994 року, серія A, 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen . ), 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

Відповідно до положень ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене вище, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним акт приймання-передачі електричної енергії № 2058 від 23.07.2024, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОМГАЗ СІТІ" (04070, місто Київ, вулиця Петра Сагайдачного, будинок 25-Б, офіс 203, ідентифікаційний код 41559270) та Заслучненською сільською радою (31050, Хмельницька область, Хмельницький район, с. Заслучне, пл. І.О. Масловського, 2, ідентифікаційний код 04407170).

3. Визнати недійсним акт приймання-передачі електричної енергії № 2187 від 21.08.2024, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОМГАЗ СІТІ" (04070, місто Київ, вулиця Петра Сагайдачного, будинок 25-Б, офіс 203, ідентифікаційний код 41559270) та Заслучненською сільською радою (31050, Хмельницька область, Хмельницький район, с. Заслучне, пл. І.О. Масловського, 2, ідентифікаційний код 04407170).

4. Визнати недійсним акт приймання-передачі електричної енергії № 2228 від 13.09.2024, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОМГАЗ СІТІ" (04070, місто Київ, вулиця Петра Сагайдачного, будинок 25-Б, офіс 203, ідентифікаційний код 41559270) та Заслучненською сільською радою (31050, Хмельницька область, Хмельницький район, с. Заслучне, пл. І.О. Масловського, 2, ідентифікаційний код 04407170).

5. Визнати недійсним акт приймання-передачі електричної енергії № 2336 від 21.08.2024, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОМГАЗ СІТІ" (04070, місто Київ, вулиця Петра Сагайдачного, будинок 25-Б, офіс 203, ідентифікаційний код 41559270) та Заслучненською сільською радою (31050, Хмельницька область, Хмельницький район, с. Заслучне, пл. І.О. Масловського, 2, ідентифікаційний код 04407170).

6. Визнати недійсним акт приймання-передачі електричної енергії № 2418 від 12.11.2024, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОМГАЗ СІТІ" (04070, місто Київ, вулиця Петра Сагайдачного, будинок 25-Б, офіс 203, ідентифікаційний код 41559270) та Заслучненською сільською радою (31050, Хмельницька область, Хмельницький район, с. Заслучне, пл. І.О. Масловського, 2, ідентифікаційний код 04407170).

7. Визнати недійсним акт приймання-передачі електричної енергії № 2650 від 11.12.2024, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОМГАЗ СІТІ" (04070, місто Київ, вулиця Петра Сагайдачного, будинок 25-Б, офіс 203, ідентифікаційний код 41559270) та Заслучненською сільською радою (31050, Хмельницька область, Хмельницький район, с. Заслучне, пл. І.О. Масловського, 2, ідентифікаційний код 04407170).

8. Визнати недійсним акт приймання-передачі електричної енергії № ПГС00001892 від 25.12.2024, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОМГАЗ СІТІ" (04070, місто Київ, вулиця Петра Сагайдачного, будинок 25-Б, офіс 203, ідентифікаційний код 41559270) та Заслучненською сільською радою (31050, Хмельницька область, Хмельницький район, с. Заслучне, пл. І.О. Масловського, 2, ідентифікаційний код 04407170).

9. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМГАЗ СІТІ" (04070, місто Київ, вулиця Петра Сагайдачного, будинок 25-Б, офіс 203, ідентифікаційний код 41559270) на користь Заслучненської сільської ради Хмельницької області (31050, Хмельницька область, Хмельницький район, с. Заслучне, пл. І.О. Масловського, 2, ідентифікаційний код 04407170) надмірно сплачені грошові кошти у сумі 114 486 (сто чотирнадцять тисяч чотириста вісімдесят шість) грн 20 коп.

10. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМГАЗ СІТІ" (04070, місто Київ, вулиця Петра Сагайдачного, будинок 25-Б, офіс 203, ідентифікаційний код 41559270) на користь Хмельницької обласної прокуратури (, Держказначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, р/р UA0002814) 24 224 (двадцять чотири тисячі двісті двадцять чотири) грн 00 коп. судового збору.

11. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено 08.04.2026

Суддя І.О. Андреїшина