ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2026 Справа № 917/474/25

м. Полтава

За позовом ОСОБА_1 АДРЕСА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Калина Ойл", вул.Заводська, 2, м.Глобине, Кременчуцький район, Полтавська область, 39001

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1. ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 ;

2. ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 .

про визнання припиненими трудових відносин

Суддя Солодюк О.В.

Секретар судового засідання Олефір О.І.

Учасники справи згідно протоколу судового засідання

Розглядається позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Калина Ойл" про визнання припиненими трудових відносин.

Розпорядженням керівника апарату суду від 12.05.2025 року №22 на підставі п. 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи № 917/474/25 у зв`язку зі звільненням судді з посади.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2025 року справу № 917/474/25 розподілено судді Солодюк О.В.

Відповідно до ч. 14 ст. 32 ГПК України, у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

Завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті (ст. 177 ГПК України).

Відповідно до ст. 181 ГПК України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.

Ухвалою від 15.05.2025 суд прийняв справу №917/474/25 до розгляду зі стадії підготовчого провадження та призначив підготовче засідання у справі на 17.07.2025 на 13:00 год.

20.05.2025 (вхід. № 6722) від представника позивача до матеріалів справи надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 03.06.2025 суд задовольнив заяву представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоканференції.

17.07.2025 (вхід. № 9481) від представника позивача до матеріалів справи надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою від 17.07.2025 суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та відклав розгляд справи на 16.10.2025 на 14:00 год. в режимі відеоконференції.

Судове засідання, призначене на 16.10.2025 на 14:00 год., не відбулося у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. Ухвалою від 21.10.2025 суд призначив розгляд справи на 13.11.2025 на 09:30 год. в режимі відеоконференції.

12.11.2025 (вхід. № 14579) від представника позивача до матеріалів справи надійшло клопотання, в якому останній просить суд закрити підготовче провадження у справі та провести розгляд справи в судовому засіданні 13.11.2025 о 09:30 год. без участі представника позивача. Всі подальші засідання проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою від 13.11.2025 суд закрив підготовче провадження та призначав справу до судового розгляду по суті на 12.02.2026 на 14:00 год. в режимі відеоконференції.

Відповідач в судове засідання 12.02.2026 не з`явився, копії ухвал суду отримав, що підтверджується довідками про доставку електронного листа до електронного кабінету.

Згідно із п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Отже, суд належним чином повідомляв відповідача про розгляд справи.

Треті особи в судове засідання не з`явились. Ухвали суду, які направлялись судом за місцем їх проживання відповідно до листа Департаменту з питань реєстрації Київської міської державної адміністрації № 074/06/2-1554 від 30.04.2025 (а.с.132), повернулись до суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідач відзив на позов не надав. Встановлені строки для його подання закінчилися.

Згідно з ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Згідно із ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд приймає до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 ГПК України та ухвалою суду про відкриття провадження у даній справі, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами з урахуванням згаданого вище приписів ч. 9 ст. 165 ГПК України та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

В судовому засіданні 12.02.2026 представник позивача позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 12.02.2026 суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив.

31 липня 2012 року загальні збори Товариства з обмеженою відповідальністю "Калина Ойл" ухвалили рішення, оформлене протоколом від 31 липня 2012 року, про призначення ОСОБА_1 (надалі - Позивач) на посаду директора Товариства з 01 серпня 2012 року.

01 серпня 2012 року Позивач видав наказ про початок виконання обов`язків директора з оплатою праці згідно зі штатним розписом.

Відповідно до п. 6.1 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Калина Ойл" (надалі - Статут), затвердженого рішенням загальних зборів учасників Товариства, оформленим протоколом від 12.12.2012 р., вищим органом управління товариства є Загальні збори учасників.

Збори можуть приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані Загальними зборами до компетенції виконавчого органу. (п.6.3. Статуту).

Виключною компетенцією Загальних зборів є, зокрема, призначення та відкликання виконавчого органу товариства. (п. 6.4.3. Статуту).

Збори вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш, як 60 відсотками голосів (п. 6.8 Статуту).

Згідно з п. 6.20 Статуту, виконавчим органом товариства є директор.

Директор обирається Загальними зборами на строк, визначений Загальними зборами. З директором може укладатись контракт, який, з боку учасників Товариства, підписується Головою Загальних зборів учасників товариства (п. 6.21 Статуту).

Пункт 6.22. Статуту зазначає, що Директор вирішує всі питання діяльності товариства за винятком тих, що входять до виключної компетенції Загальних зборів, чи тих, які повинні бути попередньо затверджені Загальними зборами учасників.

Виключною компетенцією Загальних зборів, зокрема, є:

- визначення основних напрямків діяльності Товариства, затвердження його планів і звітів про діяльність товариства;

- внесення змін до Статуту товариства, зміна розміру Статутного капіталу товариства;

- призначення та відкликання виконавчого органу товариства;

- затвердження річних звітів та бухгалтерських балансів, затвердження прибутку та збитків товариства;

- прийняття рішення про ліквідацію товариства;

- прийняття рішення про укладання будь-яких договорів, угод, незалежно від суми, про відчуження чи заставу майна товариства;

- прийняття рішення про укладання, незалежно від суми, кредитних договорів, договорів позики та займу, позички та інше.

Отже, питання щодо звільнення директора товариства, який є його виконавчим органом, вирішується виключно на загальних зборах учасників товариства.

Відповідно до п.6.14 Статуту, Загальні збори учасників скликаються на вимогу виконавчого органу Товариства, в тому числі, виконавчий орган може бути ініціатором скликання позачергових Загальних зборів учасників товариства для вирішення питань, віднесених Статутом до виключної компетенції Загальних зборів учасників.

Згідно 6.18 Статуту, повідомлення про проведення Загальних зборів учасників повинно бути зроблене не менш ніж як за 30 днів до скликання Загальних зборів. В повідомленні зазначається час і місце проведення Загальних зборів, а також порядок денний.

На підставі відповідних пунктів Статуту, 20.01.2025 року, Позивач звернувся до Загальних зборів учасників Товариства із заявою про звільнення з посади директора Товариства на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП з 21.02.2025 р., а також із повідомленням про проведення загальних зборів учасників Товариства 21.02.2025 із наступним порядком денним:

- Затвердження результатів діяльності Товариства за 2018-2024 роки.

- Зміна директора ТОВ КАЛИНА ОЙЛ, у зв`язку зі звільненням з 21.02.2025 року з посади директора ОСОБА_1 та призначення з 22.02.2025 р. на посаду директора Товариства особи за рішенням учасників.

- Про надання повноважень на проведення державної реєстрації змін до відомостей про товариство, які містять в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Позивач провів всі необхідні дії, визначені регламентом підготовки до проведення Загальних зборів (підготував відповідні документи фінансової та бухгалтерської звітності Товариства, надав можливість ознайомитись з документами, необхідними для прийняття рішень з питань порядку денного, актуалізував перелік учасників, які мають право на участь у загальних зборах, складеному станом на 12-ту годину за 3 (три) робочих дні до дня проведення загальних зборів учасників).

Однак, як стверджує позивач, у встановлені дату та час, загальні збори учасників товариства не відбулись у зв`язку з неявкою представників учасників товариства, про що Позивачем складено відповідний Протокол реєстрації учасників загальних зборів Товариства від 21.02.2025.

Таким чином, Загальні збори Товариства, уповноважені на звільнення Позивача, не розглянули його заяву про звільнення та не виконали покладені на них Статутом обов`язки.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником Товариства є ОСОБА_1 .

Тобто, своєю бездіяльністю, Товариство порушує трудові права Позивача, зокрема право бути звільненим з посади директора за власним бажанням і право на вільне обрання місця роботи на власний розсуд, бо не розглядає відповідну заяву, та не вживає заходи для прийняття рішення про звільнення Позивача.

Вищезазначене змусило Позивача звернутись з даним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що фактично, у Позивача з Товариством з 2012 року виникли відносини, пов`язані з управлінням останнім.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 910/7164/19).

За приписами частин 1, 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини 1 статті 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Предметом спору є припинення трудових відносини на підставі частини 1 статті 38 КЗпП України між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Калина Ойл" з 21.02.2025 в зв`язку зі звільненням із займаної посади директора Товариства за власним бажанням.

Предметом доказування у цій справі є обставини, пов`язані з припиненням повноважень (звільнення) Позивача, як директора Товариства з обмеженою відповідальністю Калина ОЙЛ із займаної посади, порушення суб`єктивного права, за захистом якого позивач звертається до суду.

Згідно зі статтею 3 Кодексу законів про працю України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (стаття 4 Кодексу законів про працю України).

Відповідно до частини 4 статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання.

Відповідно до частин 1, 2 статті 97 Цивільного кодексу України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 99 Цивільного кодексу України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад.

Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абзацом 1 частини 2 статті 98 цього Кодексу.

Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Корпоративні права учасників товариства є об`єктом захисту, визначеного статтею 13 Конституції України, зокрема, у спосіб, передбачений частиною третьою статті 99 Цивільного кодексу України, згідно з якою повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Конституційний Суд України у рішенні від 12 січня 2010 року №1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний фінансово-правовий консалтинг" про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦКУ попередній редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України від 13 травня 2014 року №1255-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів" зазначив, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а саме корпоративних правовідносин, що виникають між товариством та особами, яким довірено повноваження з управління ним.

Відповідно до частини 4 статті 238 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства відповідно до частини третьої статті 99 Цивільного кодексу України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснення членом його виконавчого органу управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління.

За природою корпоративних відносин, юридичній особі приватного права, органу управління, учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою (чи можливою шкодою) для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.

Відповідно до частини 3 статті 99 Цивільного кодексу України компетентному (уповноваженому) органу товариства надано право припиняти повноваження члена виконавчого органу у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав чи без зазначення жодних підстав. Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.

Отже, здійснення компетентним органом господарюючого суб`єкта права на усунення від посади відповідно до статті 99 Цивільного кодексу України можливе в порядку реалізації ним своїх корпоративних прав у разі, якщо інше не передбачене статутом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово розглядала питання щодо юрисдикційності спору про звільнення чи відсторонення від виконання обов`язків керівника або члена виконавчого органу юридичної особи приватного права та надавала правові висновки про те, що такий спір за своєю правовою природою та правовими наслідками належить до корпоративних спорів і підлягає вирішенню господарськими судами.

Зокрема, у висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 145/1885/15-ц, зазначено, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Хоча такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини .

Аналогічні висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28.11.2018 у справі № 562/304/17, від 10.04.2019 у справі № 510/456/17, від 10.09.2019 у справі № 921/36/18, від 08 листопада 2019 року у справі № 667/1/16, від 04 лютого 2020 року у справі № 915/540/16 (пункт 34), від 19 лютого 2020 року у справі № 145/166/18 (пункт 53), від 12 січня 2021 року у справі № 127/21764/17 та, востаннє, підтверджені у постанові від 14.06.2023 у справі № 448/362/22. 127/27466/20.

Так, Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 14.06.2023 у справі № 448/362/22 вказала на те, що звернення до суду особи, яка є одноосібним виконавчим органом товариства, для припинення її повноважень, зокрема, у випадку, якщо загальні збори учасників не розглядають заяву про звільнення з посади директора, пов`язане з корпоративними відносинами у цьому товаристві. Тому доцільно зберігати єдину юрисдикційну належність спорів про припинення повноважень одноосібного виконавчого органу товариства чи члена колегіального такого органу для формування стабільної та послідовної судової практики щодо віднесення таких спорів до господарської юрисдикції. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що корпоративні права на участь в управлінні товариством його учасники реалізовують, зокрема, шляхом прийняття компетентним органом товариства рішення щодо припинення повноважень одноосібного виконавчого органу (директора). Таке рішення може мати наслідки для трудових відносин, але визначальними у таких ситуаціях є відносини корпоративні.

За змістом пункту 3 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають із корпоративних відносин, в тому числі пов`язані з управлінням юридичної особою.

З огляду на цей припис перелік спорів, що виникають із корпоративних відносин і належать до юрисдикції господарських судів, не є вичерпним, й охоплює зокрема спори, пов`язані з управлінням юридичною особою. Стороною цих спорів не обов`язково є учасник такої особи. Спір щодо припинення трудового договору одноосібного виконавчого органу (директора) товариства з обмеженою відповідальністю є спором, який виник із корпоративних відносин, оскільки пов`язаний із реалізацію загальними зборами цього товариства їхньої компетенції щодо формування виконавчого органу та припинення його повноважень. Тому такий спір стосується управління юридичною особою і належить до юрисдикції господарського суду. Відсутність у позовній заяві обґрунтування позивачем, який є директором товариства, участі у відносинах управління останнім і їхнього припинення у разі задоволення позову не впливає на існування спору, пов`язаного з управлінням товариством.

Таким чином, даний спір відноситься до корпоративного спору, його господарська юрисдикція відповідає сталої практиці Верховного Суду, а тому він підлягає розгляду господарським судом за приписами ГПК України.

Судом встановлено, що Позивачем дотримано порядок скликання загальних зборів учасників відповідача та належним чином повідомлено про час, дату, місце та мету (порядок денний) таких зборів. Позивачем направлені засновникам (учасникам) Товариства повідомлення про скликання загальних зборів, що свідчить про вчинення Позивачем всіх залежних від нього дій задля припинення трудових відносин з відповідачем в порядку, визначеному чинним законодавством.

В той же час, скликані Позивачем на 21.02.2025 року загальні збори учасників Товариства не відбулися, про що Позивачем складено Протокол реєстрації учасників в загальних зборах Товариства від 21.02.2025 року.

Отже, з причин, не залежних від Позивача, у зв`язку з неявкою учасників Відповідача, питання звільнення Позивача не вирішено.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.

З огляду на те, що загальні збори учасників Товариства для розгляду питання щодо звільнення Позивача не відбулися, це свідчить про пряме порушення гарантованого йому Конституцією України права на працю та на припинення трудових відносин.

У даному випадку положення закону щодо письмового попередження учасників (засновників) про бажання звільнитися за власним бажанням з боку засновників фактично нівелюється, а іншого порядку звільнення з ініціативи працівника (директора) чинне законодавство не передбачає, у той час як ст. 43 Конституції України використання примусової праці забороняється.

Водночас, у випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, зокрема через неможливість зібрати кворум для проведення загальних зборів, керівнику із метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 758/1861/18).

Для належної реалізації права на розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, за власною ініціативою директор товариства має не тільки написати відповідну заяву на підставі статті 38 КЗпП України, подати/надіслати її всім учасникам товариства, а й за власною ініціативою як виконавчий орган товариства скликати загальні збори учасників, на вирішення яких поставити питання щодо свого звільнення (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19 січня 2022 року у справі № 911/719/21 (пункт 5.15)).

У випадку відсутності рішення скликаних загальних зборів учасників товариства про звільнення директора товариства, зокрема через неможливість зібрати кворум для проведення цих зборів, директор має право звернутися до суду з вимогою про припинення його повноважень.

Отже, суд приходить до висновку, що обраний Позивачем спосіб захисту його порушеного права - визнання трудових відноси з відповідачем припиненими є цілком правомірним, оскільки Позивачем вичерпано процедурні можливості реалізувати своє право на припинення трудових відносин з відповідачем.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Відповідно статті 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КАЛИНА ОЙЛ" (39001, Полтавська обл., Кременчуцький район, місто Глобине, вулиця Заводська, будинок 2, код за 0) у зв`язку зі звільненням за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України з 21.02.2025 року.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КАЛИНА ОЙЛ" (39001, Полтавська обл., Кременчуцький район, місто Глобине, вулиця Заводська, будинок 2, код за 0) на користь ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) витрати на сплату судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Східного апеляційного господарського суду.

Суддя Солодюк О.В.