Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
Надіслано судом: 08.04.2026. Зареєстровано: 09.04.2026. Забезпечено надання загального доступу: 13.04.2026.
Дата набрання законної сили: 07.04.2026
Номер судового провадження: не визначено
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"07" квітня 2026 р. м. ХарківСправа № 922/2615/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Гула Д.В.

розглянувши заяву Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області про відстрочку виконання рішення (вх. №7189 від 26.03.2026) по справі

за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (61057, м. Харків, вул. Гоголя, буд. 10) до Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області (64602, Харківська область, Лозівський р-н., м. Лозова, вул. Сковороди Григорія, буд. 23) про за участю представників: стягувач - Крукова Н.Ю. боржник - Радигін Є.С. стягнення 21459384,75 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 16.10.2025 позов задоволено. Стягнуто з Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області (64602, Харківська область, Лозівський р-н., м. Лозова, вул. Сковороди Григорія, буд. 23, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (61057, м. Харків, вул. Гоголя, буд. 10, ) заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 21085459,31 грн., 3% річних у розмірі 144625,70 грн., інфляційні втрати у розмірі 229299,74 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 257512,62 грн.

Клопотання Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області про відстрочення виконання рішення суду - задоволено частково. Відстрочено виконання рішення Господарського суду Харківської області від 16.10.2025 по справі №922/2615/25 строком на шість місяців - до 16.04.2026 р.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 15.12.2025 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" на рішення Господарського суду Харківської області від 16.10.2025 у справі №922/2615/25 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Харківської області від 16.10.2025 у справі №922/2615/25 залишено без змін.

24.12.2025 на виконання рішення Господарського суду Харківської області від 16.10.2025 та постанови Східного апеляційного господарського суду від 15.12.2025 по справі №922/2615/25 видано наказ.

26.03.2026 в системі діловодства Господарського суду Харківської області від Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області зареєстровано заяву про відстрочку виконання рішення (вх. №7189), в якій просить суд прийняти заяву до розгляду. Відстрочити виконання рішення суду по справі №922/2615/25 від 16.10.2025 року до 16.10.2026 р. або на інший строк, який суд при даних обставинах вважає за можливим задовольнити. Кореспонденцію по цій справі надсилати представнику: на ім`я адвоката Радигіна Євгена Станіславовича за адресою: 61057, місто Харків, вул. Сумська, 7, кімн. 11 або на офіційну електронну адресу, email: ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачу. Провести судове засідання по справі №922/2615/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Надати можливість участі у судових засіданнях по справі №922/2615/25, які відбудуться у подальшому в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.03.2026 прийнято до розгляду заяву Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області про відстрочку виконання рішення (вх. №7189 від 26.03.2026). Розгляд заяви призначено у судовому засіданні на "07" квітня 2026 р. об 11:00. Запропоновано Приватному акціонерному товариству "Харківенергозбут" подати письмові пояснення на заяву про відстрочку виконання рішення (вх. №7189 від 26.03.2026) у строк до дати судового засідання. Заяву Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено. Призначено розгляд заяви на "07" квітня 2026 р. об 11:00 та наступних судових засідань у режимі відеоконференції.

01.04.2026 в системі діловодства Господарського суду Харківської області від стягувача зареєстровано заперечення на заяву про відстрочення виконання рішення суду (вх. №7804), які досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

Представник стягувача у судове засідання з`явився, проти задоволення заяви про відстрочення виконання рішення заперечив та просив відмовити у задоволенні.

Представник боржника у судове засідання з`явився, заяву про відстрочення виконання судового рішення підтримав та просив задовольнити.

В силу частини 2 статті 331 ГПК України заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що судом було вжито заходи для належного повідомлення учасників справи про дату, час та місце проведення судового засідання для розгляду заяви, а тому суд вважає за можливе розглянути заяву у призначеному судовому засіданні.

Розглянувши заяву про відстрочення виконання судового рішення, дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Принцип обов`язковості судових рішень має місце у нормах статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відповідно до частини другої якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012) невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Також, Європейський суд з прав людини у рішенні від 17.05.2005 у справі Чижов проти України, заява №6962/02 виснував, що на державу покладено позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Частиною 1 статті 331 ГПК України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до частин 3, 4 статті 331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Приписами частини 5 статті 331 ГПК України встановлено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Аналізуючи наведені норми суд зазначає, що відстрочення виконання рішення суду є процесуальним інститутом, наслідком реалізації якого є відкладення (перенесення) виконання рішення суду на інший строк у зв`язку з наявністю обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим.

Норми статті 331 ГПК України не містить конкретного переліку обставин для відстрочення виконання судового рішення, а лише встановлюють критерії для їх визначення, надаючи суду в кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи. Підставою для застосування правил цієї норми є виняткові обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в господарській справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

У рішенні Конституційного Суду України № 5-пр/2013 від 26.06.2013 зазначено, що відстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Таким чином, законодавець у будь-якому випадку пов`язує надання відстрочки виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, виключними обставинами, що ускладнюють виконання судового рішення.

Разом з тим, питання про відстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися з урахуванням балансу інтересів сторін, слугувати досягненню мети виконання судового рішення з максимальним дотриманням співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи і заперечення як стягувача, так і боржника.

Вирішення питання про відстрочення виконання судового рішення є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку після оцінки обставин справи, наведених учасниками справи, наданих ними обґрунтувань та дослідження доказів.

З огляду на вище викладене, запроваджений процесуальними нормами права механізм відстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду виконання ухваленого судом рішення.

Відтак, особа, яка подала заяву про відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.

В обґрунтування заяви про відстрочення виконання рішення зазначено, що звертаючись із проханням про відстрочення виконання рішення при розгляді позову по справі, відповідач вказував на той факт, що визнає наявність обов`язку виконання рішення суду в даній справі, не відмовляється та не ухиляється від такого виконання, проте зазначає про існування на даний час не залежних від нього обставин, які унеможливлюють виконання судового рішення найближчим часом, тому просив розглянути питання про надання відстрочки виконання рішення та взяти до уваги: причини неналежного виконання зобов`язання, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, а також не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Вказував на нижче наведені факти, які судом були прийняті до уваги та які на цей час тільки погіршилися.

Так, під час дії в Україні воєнного стану, відповідач є підприємством, яке є критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, тому як основною метою діяльності відповідач є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності підприємства та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу відповідача.

Відповідач є єдиним джерелом теплопостачання в м. Лозова, Лозівський район та обслуговує понад 19 тисяч особових рахунків споживачів-фізичних осіб, 51 об`єкти бюджетної та соціальної сфери, до складу яких входять 11 медичних закладів, 18 шкільних закладів та 12 дитячих садків. Специфіка роботи підприємства полягає в тому, що основними споживачами теплової енергії є бюджетні підприємства та населення міста, які мають постійну значну заборгованість за спожиту теплову енергію. Заборгованість споживачів перед відповідачем станом на 01.03.2026 р. становить 230302758,00 грн., з них заборгованість населення - 201421931,00 грн., оскільки населення є головним споживачем теплової енергії, що виробляється КП "Теплоенерго".

Основні причини, які не дають можливості отримати плату за теплопостачання від споживачів виникли з початку агресії рф, що почалася з 24.02.2022 року (Указом президента України від 24.02.2022 р. №64/202 введено воєнний стан із 05 годин 30 хвилин 24.02.2022). Так, у відповідності до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 року відповідач знаходиться на території, на якій ведуться бойові дії. Вище зазначені обставини стали причиною міграції населення та його виїзду з території Лозівської міської територіальної громади та передмістя, що вплинуло на розрахунки за отриману теплову енергію у період опалювальних сезонів 2022 - 2026 рік.

Обсяг заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію на 16.03.2026 р. за 2022 - 2026 рік складає суму у розмірі (протокол №1 від 4.11.2022 р. Додаток №8 (40203883,00) + протокол №2 від 19.12.2022 р. - Додаток №8 (17364171,00 + 3887361,00 + 646540,00) + протокол №8 від 07.08.2023р. Додаток № 8 (29799811,00 + 5951317,00 + 1233332,00)+ протокол №9 від 13.11.2023 р.- Додаток №8 (16870172,00 + 3288955,00 + 672496,00) + протокол №10 від 21.03.2024 р. - Додаток №8 (10020542,00) + протокол №11 від 20.05.2024 р. Додаток № 8 (2815497,00) + протокол №12 від 15.08.2024 р. (Додаток №8) 17380357,00 + протокол №13 від 21.11.2024 р. (Додаток №8) 16549505,00 + протокол №1 від 18.03.2025 р. (Додаток №8) 13072607,00 + протокол №2 від 16.05.2025 р. (Додаток №8) 15179316,00 + протокол №3 від 19.08.2025 р. (Додаток № 8) 20572261,00 + протокол №4 від 18.11.2025 р. 18755254,00 + протокол №1 від 16.03.2026 р. (Додаток №8) 22312640,00 = 256576017,00 грн. Зазначена заборгованість з різниці в тарифах виникла на підставі вимог Закону України №2479-ІХ "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" згідно якого забороняється підвищення тарифів на теплову енергію (її виробництво, транспортування та постачання) для населення протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано. Статтею 2 Закону України №2479-ІХ "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" були надані гарантії суб`єктам господарювання, що здійснюють виробництво та/або транспортування, та/або постачання теплової енергії і надають послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, щодо яких запроваджено мораторій згідно з частиною 1 статті 1 Закону саме компенсується: заборгованість з різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що підлягає врегулюванню на умовах та в порядку, визначених Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення"; витрати та/або втрати, понесені внаслідок воєнних дій та з метою запобігання настанню гуманітарних кризових ситуацій, до яких відносяться витрати на ремонт пошкоджених виробничих потужностей, втрати від зменшення кількості абонентів та/або обсягу наданих послуг, втрати від зниження рівня розрахунків, що утворилися (утворяться) за періоди з 1 лютого 2022 року по останнє число шостого місяця після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано.

Статтею 3 Закону України №2479-ІХ "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" передбачений механізм гарантій і компенсацій, а саме фінансування компенсацій, передбачених статтею 2 Закону, здійснюється за рахунок видатків державного бюджету за цільовим призначенням, що передбачаються Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік". Зазначено, що на момент складання цієї заяви сума заборгованості тарифах на теплову енергію з різниці не змінилась, та гроші з Державного бюджету не надійшли, хоча тарифи значно зросли.

Окрім того, зазначено про наявність соціальних гарантій наданих державою без належних механізмів компенсації збитків відповідачу. Так, згідно постанови Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 р. "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану" до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації); припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг у разі їх не оплати або оплати не в повному обсязі послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації); стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 р. з дати виникнення можливості бойових дій/початку бойових дій по дату припинення можливості бойових дій/завершення бойових дій на територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, споживачів та/або членів їх сімей, які покинули своє місце проживання та надали виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку, іншій уповноваженій співвласниками особі у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; нарахування плати за житлово-комунальні послуги з дати початку по дату завершення тимчасової окупації територій, включених до переліку тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, та стягнення заборгованості за ці послуги, утвореної після 24 лютого 2022 р. за відповідний період окупації, споживачів та/або членів їх сімей на відповідній території.

Акцентує увагу на вимоги Закону України "Про виконавче провадження", а саме пункт 7 статті 48 Закону де вказано, що у разі якщо заборгованість за виконавчим провадженням не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, то звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, якщо такого не має, то повертає виконавчий документ без виконання згідно п. 2, 9 ст. 37 Закону.

В підтвердження вище зазначеного посилається на листи Лозівський відділ державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції де зазначається про повернення виконавчих проваджень за 2021 -2026 рік на загальну суму у розмірі 43097989,7 грн. з тих підстав, що не можливо виконати примусове стягнення на житло де проживає боржник, у зв`язку з тим, що законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Зазначає, що відповідач з 2023 року бере участь разом з органом місцевого самоврядування у реструктуризації заборгованості за природний газ та електричну енергію відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення", виконав у 2023 році вимоги постанови Кабінету Міністрів України №812 від 19.07.2022 р. "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу щодо особливостей постачання природного газу виробникам теплової енергії та бюджетним установам" та відкрив рахунки, про що свідчить додаткова угода до договору про здійснення розрахунково-касового обслуговування від 28.07.2022 року. Починаючи з 2023 р. згідно п.п. 7,10 п.3-1 Положення 2 залишок грошей, що залишається у відповідача згідно встановлених нормативів розподілу грошей затверджених Положенням 2 незначний та не дає можливості ні тільки розрахуватися з позивачем, а ще є причиною проблем по виконанню фінансових зобов`язань перед іншими кредиторами та податковим органом щодо оплати податків.

Крім того, вказує, що відповідач має значні збитки та знаходиться у скрутному фінансовому становище, що підтверджуються наданими до справи фінансовими звітами (баланси, звіти про фінансові результати діяльності, звіти з праці, звіти про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємства від надання послуг теплопостачання та інші фінансові документи однозначно вказують на наявність значних збитків підприємства від надання послуг теплопостачання з причин зростання дебіторської заборгованості населення та держави. При цьому у відповідності до звітів із праці розмір заробітної плати у періодах надання та не надання послуг з теплопостачання фактично не змінювався.

Акцентує увагу, що ситуація з моменту надання відстрочки судом по даній справі не змінилась з причин воєнного стану у державі та підприємство знаходиться у дуже складній ситуації. Так, з одного боку у зв`язку з активними бойовими діями є виїзд населення та робітників підприємства з м. Лозова та його передмістя, руйнування основних фондів відповідача, що стало на цей час підставою для зменшення виплат за теплопостачання та додаткові витрати на організацію роботи, а з другого боку значне втручання у господарську діяльність держави за допомогою різних норм права, які зобов`язують відповідача: надавати теплопостачання споживачам, а саме населенню за цінами, що існували до початку воєнного стану у Україні; забороняють стягнення боргів, нараховувати неустойку, інфляційні, 3% річних, виселення або зупинення у наданні теплопостачання. Усе це обтяжується тим фактом, що держава надаючи певні гарантії щодо компенсації свого втручання у господарську діяльність відповідача та фактично ставши один з учасником правовідносин своєчасно не виконує узяті на себе гарантії за Законом України №2479-ІХ "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" по перерахунку заборгованості різниці у тарифах та витрати та/або втрат, понесених внаслідок воєнних дій. Таке не покращується на фінансовому стані відповідача, що підтверджують останні надані до суду фінансові звіти та докази існування заборгованостей перед бюджетом, іншими постачальниками.

Крім того, звертає увагу суду, що згідно Інформації про розподіл коштів, що надходять на небюджетні рахунки/з небюджетних рахунків теплопостачальних та теплогенеруючих організацій у розрахунковому періоді з січня 2024 року по лютий 2026 року можна побачити яким чином розподіляються гроші помісячно. З чого можна зробити висновок, що їх об`єктивно недостатньо для проведення розрахунків не тільки по зобов`язанням з позивачем, а і по іншим зобов`язанням, у тому числі і по виплаті заробітної плати.

У проекті Закону України від 15.09.2025 №14000 "Про Державний бюджет України на 2026 рік" передбачено видатки у розмірі 15223,2 млн. грн. за рахунок субвенції з загального фонду державного бюджету направити на компенсацію різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, що складається в поточному періоді. Тобто, фінансування даних компенсацій повинно здійснюватися за рахунок видатків державного бюджету за цільовим призначенням, що передбачаються Законом України "Про Державний бюджет України на 2026 рік". Отже, проблема відповідача по погашенню заборгованості перед позивачем може бути вирішена шляхом законодавчих змін протягом 2026 року.

Враховуючи вище зазначене боржник вказує на певні юридичні факти з посиланням на докази та підкреслює, що відстрочка виконання судового рішення носить виключний характер, тому що існують об`єктивні причини поза межами волі боржника, які не дають йому розрахуватися з стягувачем саме на цей час, та після усунення вказаних недоліків заборгованість перед стягувачем буде погашена, тому як для цього зарезервовано достатньо коштів, які будуть перераховані після запуску механізму фінансування гарантій і компенсацій по погашенню заборгованості у різниці в тарифах.

Разом з тим, наголошує, що негайне виконання рішення може привести до збільшення суми боргу (додається 10% виконавчого збору та витрати на примусове виконання) та неможливості боржником виплачувати заробітну плату, підтримувати технологічний процес по наданню якісного теплопостачання аж до зупинки діяльності підприємства, яку у подальшому не можна бути відновити без залучення додаткових значних грошових сум. В кінцевому результаті таке викликає соціальну напруженість серед споживачів, яких обслуговує боржник.

Надання відстрочки боржнику враховує і його інтереси, тому як примусове стягнення з боржника суми боргу не приведе до належного виконання рішення суду, тому як боржник не зможе надавати якісне теплопостачання споживачам, а ті у свою чергу зовсім перестануть розраховуватися за отримане теплопостачання, що у подальшому позначиться на розрахунком з стягувачем ще більше. У разі ініціювання стягувачем банкрутства боржника, це тільки призведе до додаткових значних витрат стягувача та не дасть позитивного результату. Погашення заборгованості сьогодні можливо тільки за рахунок компенсацій (субвенцій) з Державного бюджету на погашення різниці у тарифах, які повинні виділені державою згідно статті 3 Закон України № 2479-ІХ "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" та на підставі інших нормативних актів, які зараз у процесі розгляду законодавчого органу, про що зазначають Міністерство розвитку громад та територій України та Харківська обласна воєнна адміністрація у своїх листах.

У свою чергу, у відповідності до відповідей Міністерства розвитку громад та територій України №21416/8/10-25 від 22.08.2025 р., № 23150/8/10-25 від 10.09.2025 р., № 21416/8/10-25 від 22.08.2025 р., Харківської обласної воєнної адміністрації №01-64/8335 від 29.09.2025 р., № 01-64/7235 від 26.08.2025 р., №01 64/9363 від 27.10.2025 р. на звернення Лозівської міської ради Харківської області та депутата України Павла Сушко в інтересах Лозівської міської ради Харківської області держава у особі Міністерства розвитку громад та територій України та Харківської обласної адміністрації розуміють проблему з розрахунками по теплопостачанню та не виконання гарантованих зобов`язань за Законом України №2479-ІХ "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" компенсувати заборгованість з різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, послуги з централізованого опалення та витрати та/або втрати, понесені внаслідок воєнних дій. На цей час заборгованість з різниці в тарифах на теплову енергію значна, якої повністю достатньо для покриття заборгованості за договором постачання природного газу та перед іншими кредиторами.

У свою чергу, з метою урегулювання на законодавчому рівні заборгованості за спожитий природний газ, що утворилися у підприємств теплопостачання перед ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" після 01.06.2021, Мінрозвитку було розроблено проєкт Закону "Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання кредиторської заборгованості підприємств тепло-, водопостачання та водовідведення".

Викладене вище також вказує, що при тих умовах, у яких зараз працює боржник вини в тому, що він не може своєчасно розрахуватися з стягувачем не має. Надання відстрочки не заблокує роботу підприємства, дозволить підприємству отримати оплату заборгованості від споживачів по договорах, що укладені між боржником та іншими контрагентами, з Державного або місцевого бюджету, а також спрямувати його на погашення заборгованості перед стягувачем, що, в свою чергу, сприятиме настанню реальної можливості виконання рішення суду. При цьому вказує, що на цей час заборгованість частково погашена на суму 1500000,00 грн. Залишок заборгованості становить 19585459,31 грн. станом на 24.03.2026 р.

Заперечуючи проти заяви про відстрочення виконання рішення стягувач зазначає, що рішенням Господарського суду Харківської області від 16.10.2025 вже надано відповідачу відстрочку виконання рішення строком на 6 місяців. Відповідачем за рішенням суду у даній справі сплачено лише 1500000,00 грн. заборгованості за електричну енергію. На думку стягувача, повторне задоволення заяви боржника про надання відстрочення виконання рішення призведе до порушення балансу інтересу сторін та для надання боржника можливості в подальшому невиконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Вважає, що наведені доводи боржника свідчать про неможливість виконати рішення суду у справі №922/2516/25, а отримання боржником повторної відстрочки виконання рішення є лише фактом уникнення відкриття виконавчого провадження та стягнення коштів за рішенням суду у примусовому порядку. Відсутність у боржника необхідних коштів не може бути обставиною, що звільняє від господарсько-правової відповідальності за невиконання господарських зобов`язань. При цьому, збитковість діяльності підприємства, наявність у нього кредиторської заборгованості в істотному розмірі є результатом провадження господарської діяльності боржником, як самостійним суб`єктом господарювання, а тому вказані обставини не є самостійними та достатніми підставами для відстрочки виконання судового рішення. Окрім цього, відповідач, як юридична особа, що здійснює підприємницьку діяльність на власний ризик, взяв на себе відповідні зобов`язання і об`єктивно усвідомлював усі можливі ризики ведення господарської діяльності.

Окрім цього, стягувач не погоджується з позицією боржника про те, що його фінансовий стан є тяжким (збитковим), у зв`язку з систематичними неплатежами за спожиті послуги з боку населення та юридичних осіб, та саме це є підставою для відстрочки виконання рішення суду, з огляду на те, що наявність заборгованості у споживачів перед боржником надають право останньому захистити свої порушені права в судовому порядку, та після отримання рішення суду вжити заходів з примусового стягнення заборгованості зі споживачів. З аналізу наданих відповідачем документів вбачається відсутність жодного доказу щодо його скрутного фінансового і майнового стану та фактичної неплатоспроможності.

Звертає увагу, що договір між сторонами є двостороннім, в якому не передбачено можливість невиконання зобов`язання, в тому числі уникнення відповідальності, у зв`язку з невиконанням зобов`язання третіх осіб перед боржником. Твердження боржника про те, що порушення грошового зобов`язання сталося не з його вини не може вважатися підставою для надання відстрочки виконання рішення, оскільки неналежне виконання грошових зобов`язань контрагентами боржника не є підставою для звільнення його від виконання своїх договірних зобов`язань. Будь-яких нормативних актів, які б на законодавчому рівні встановлювали інший порядок та спосіб виконання зобов`язань боржника перед позивачем, ніж передбачено договором, немає. За таких обставин факт наявності заборгованості контрагентів перед відповідачем не є виключною обставиною для звільнення останнього від виконання зобов`язань з оплати придбаної електроенергії та відповідальності за прострочення зобов`язання за рішенням суду.

Сам факт функціонування підприємства боржника в умовах воєнного стану не є безумовною підставою ні для припинення зобов`язань, ні для звільнення від їх виконання. Боржник не надав доказів спроможності виконати судове рішення через 6 місяців, як і не надав доказів, які свідчать про існування обставин, що сприятимуть відновленню платоспроможності підприємства протягом цього періоду, зокрема, доказів на підтвердження надходження коштів за наслідками господарської діяльності, що дасть можливість погасити існуючий борг по закінченню строку відстрочення.

Суд зазначає, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який є продовженим до теперішнього часу.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У зв`язку з агресією Російської Федерації, що почалася з 24.02.2022 року відповідач знаходиться на території, на якій ведуться бойові дії, що підтверджує наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 року.

З матеріалів справи убачається, що боржник є критично важливим для забезпечення життєдіяльності населення підприємством, тому як основною його метою є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією. При цьому боржник є єдиним джерелом теплопостачання в м. Лозова, Лозівський район та обслуговує понад 18 тисяч особових рахунків споживачів-фізичних осіб, 51 об`єкти бюджетної та соціальної сфери, до складу яких входять 11 медичних закладів, 18 шкільних закладів та 12 дитячих садків.

Тобто, боржник є об`єктом критичної інфраструктури. Особливий статус комунального підприємства та його надзвичайна значимість для життєзабезпечення регіону, обумовили віднесення його до секторального переліку об`єктів критичної інфраструктури. Вказане підприємство створено для задоволення потреб споживачів шляхом здійснення основної діяльності і його платоспроможність залежить від надходжень грошових коштів саме від населення у вигляді оплати за надані послуги.

В контексті наведеного суд враховує, що введення воєнного стану призвело до скорочення обсягів товарообігу та продажу, порушення логістичних ланцюгів, дефіцит транспортних потужностей, дефіцит рухомого складу, руйнація шляхів сполучення, виробничих приміщень та інших потужностей внаслідок ракетних, артилерійських обстрілів та інших бойових дій. Також, це дефіцит робочої сили внаслідок процесів мобілізації, евакуації населення. З огляду на обставини, першочерговим завданням державних органів є вжиття відповідних заходів з метою мінімізування ризиків.

Звертаючись з заявою про відстрочення виконання рішення боржник вказував, зокрема, що запровадження в державі воєнного стану істотно погіршило його фінансовий стан, що підтверджується сукупністю наявних в матеріалах справи доказів, які вказують на те, що боржник дійсно перебуває в скрутному матеріальному становищі, яке зумовлене систематичною несплатою населення за надані послуги, що призвело до прострочення виконання зобов`язання перед стягувачем.

Матеріали справи свідчать, що заборгованість споживачів перед боржником у справі станом на 01.03.2026 р. становить 230302758,00 грн., з них заборгованість населення - 201421931,00 грн., оскільки населення є головним споживачем теплової енергії, що виробляється КП "Теплоенерго".

Суд приймає до уваги та боржником зазначено, що обсяг заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію на 16.03.2026 року за 2022 - 2026 рік складає суму у розмірі (протокол №1 від 4.11.2022 р. Додаток №8 (40203883,00) + протокол №2 від 19.12.2022 р. - Додаток №8 (17364171,00 + 3887361,00 + 646540,00) + протокол №8 від 07.08.2023р. Додаток №8 (29799811,00 + 5951317,00 + 1233332,00)+ протокол №9 від 13.11.2023 р.- Додаток №8 (16870172,00 + 3288955,00 + 672496,00) + протокол №10 від 21.03.2024 р. - Додаток №8 (10020542,00) + протокол №11 від 20.05.2024 р. Додаток №8 (2815497,00) + протокол №12 від 15.08.2024 р. (Додаток №8) 17380357,00 + протокол №13 від 21.11.2024 р. (Додаток №8) 16549505,00 + протокол №1 від 18.03.2025 р. (Додаток №8) 13072607,00 + протокол №2 від 16.05.2025 р. (Додаток №8) 15179316,00 + протокол №3 від 19.08.2025 р. (Додаток №8) 20572261,00 + протокол №4 від 18.11.2025 р. 18755254,00 + протокол №1 від 16.03.2026 р. (Додаток №8) 22312640,00 = 256576017,00 грн.

Окрім того, з матеріалів справи убачається, що на підтвердження підстав для надання відстрочки виконання рішення суду боржник надав суду інформацію про проведення розрахунків за послуги теплопостачання КП "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області за грудень 2021 року, 2022 року, 2023 року, 2024 року, січень-вересень, листопад-грудень 2025 року, січень-лютий 2026 року; звіт про оплату населення житлово-комунальних послуг, зокрема, за 1-4 квартали 2025 року; копії рішень виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, зокрема, рішення №37 від 21.01.2025 "Про внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради від 08.10.2024 №1963 "Про встановлення тарифів на послугу з постачання теплової енергії та на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання для КП "Теплоенерго"; копію протоколів №№1, 2, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 1, 2, засідання територіальної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах від 04.11.2022, від 19.12.2022, від 07.08.2023, від 13.11.2023, від 21.03.2024, від 20.05.2024, від 15.08.2024, від 21.11.2024, від 18.03.2025, від 16.05.2025 та інше; листування з Лозівською міською радою за 2026 рік щодо наявної заборгованості та сприяння у наданні фінансової підтримки; копії звітів із праці; копії звітів про фінансовий стан; копії податкових декларацій з податку на прибуток підприємств; копії інформації про розподіл та використання коштів, що надходять на небюджетні рахунки/з небюджетних рахунків теплопостачальних та теплогенеруючих організацій у розрахунковому періоді; інформація про заборгованість з оплати праці.

Також матеріали справи містять листи Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №63608/26.12-31/5 від 17.06.2024, №21960/2612-30/5 від 13.03.2025, №50542/26.12-30/5 від 28.05.2025, №73576/2012-30/5 від 18.08.2025, №17637/7612-30/5 від 10.03.2026, в яких зазначається про повернення виконавчих проваджень за 2021-2026 рік на загальну суму у розмірі 43097989,70 грн. з тих підстав, що не можливо виконати примусове стягнення на житло де проживає боржник, у зв`язку з тим, що законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Судом враховуються надані боржником докази, пояснення та обґрунтування у їх сукупності щодо наявності заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, заборгованості за виконавчим провадженням, фінансові документи (баланси, звіти про фінансові результати діяльності, звіти з праці, звіти про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємства від надання послуг теплопостачання та інші). Відтак, твердження стягувача про відсутність жодних доказів щодо скрутного фінансового і майнового стану, неплатоспроможності боржника відхиляються судом як безпідставні.

Крім того, суд також зважає, що у випадку покладання на боржника обов`язку одноразово сплатити на користь позивача значну суму заборгованості за судовим рішенням з урахуванням здійснених часткових оплат у розмірі 1.500.000,00 грн. після ухвалення судового рішення у даній справі потенційно може призвести до вкрай негативних наслідків, оскільки скрутне фінансове становище боржника створює реальну загрозу повного зупинення його господарської діяльності, доведенням боржника до стану банкрутства та неспроможності виконання боржником обов`язків з забезпечення мешканців, підприємств, організацій та установ послугами теплопостачання, забезпечення нормального функціонування єдиної технологічної системи. Поряд з цим, зупинення або обмеження діяльності боржника негативно позначиться перш за все на споживачах, в тому числі й тих, які вчасно сплачують надані послуги.

Обставини, які ускладнюють виконання судового рішення на даний час - загроза банкрутства базового підприємства з теплопостачання у регіоні і можливі у зв`язку з цим негативні наслідки, як для навколишнього природного середовища, так і для споживачів житлово-комунальних послуг. Наведене, вочевидь, спричинить надзвичайні наслідки екологічного, санітарно-епідемічного та соціального характеру для всього регіону, особливо в умовах воєнного стану, що є неприпустимим.

Окрім того, суд враховує, що боржник визнає наявність обов`язку виконання рішення у даній справі, не відмовляється та не ухиляється від такого виконання, а навпаки вказує про неможливість сплати значного розміру заборгованості за судовим рішенням перед стягувачем саме на час звернення з відповідною заявою. При цьому матеріали справи свідчать, що боржник діє добросовісно, шукає способи погашення заборгованості перед стягувачем, однак не має змоги виконати рішення суду про стягнення значної суми заборгованості негайно у зв`язку з об`єктивними та вагомими обставинами, зокрема, несприятливою фінансовою ситуацією в економіці держави, воєнним станом та прийнятими наведеними вище законодавчими змінами щодо оплати житлово-комунальних послуг.

Верховний Суд у постанові від 16.02.2022 у справі №914/1954/20 звернув увагу, що суди мають враховувати принцип добросовісності - стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

В контексті зазначеного, суд звертає увагу, що передбачена процесуальним законом можливість відстрочення виконання судового рішення не є інструментом ухилення від виконання рішення та жодним чином не звільняє сторону боржника від виконання взятих на себе зобов`язань та виконання вимог стягувача. Проте, надає сторонам можливість врегулювати фінансові питання зі зменшенням ризику негативних наслідків для обох сторін. Тобто, питання відстрочення виконання судового рішення у даній справі ніяким чином не нівелює статус заборгованості боржника та не звільняє від обов`язку його сплати.

Окрім зазначеного, судом враховано, що вжиття на даний час державним чи приватним виконавцем заходів по примусовому виконанню рішення суду по даній справі може призвести до зупинення життєво важливої роботи комунального підприємства боржника та неможливості виконувати покладені на нього завдання, що недопустимо.

Враховуючи реальне незадовільне фінансове становище боржника, наразі виконання рішення суду може призвести до його неплатоспроможності, що не буде сприяти ефективному відновленню порушеного права стягувача, виконанню рішення суду та може порушити господарську діяльність боржника, яка направлена на забезпечення вирішення соціально важливих питань населення та відновлення нормального життя людей в постраждалих від військової агресії районах України.

Так, матеріальний інтерес боржника полягає у виконанні рішення суду таким чином, щоб це дозволило одночасно не збанкрутувати та продовжити господарську діяльність, а матеріальний інтерес стягувача полягає у виконанні рішення суду у даній справі повністю та протягом розумного строку.

Щодо тверджень стягувача про те, що військова агресія та введення в Україні воєнного стану має загальний характер та впливає загалом на економіку держави та на діяльність суб`єктів господарювання, в тому числі стягувача, суд зазначає, що загальновідомим та нормативно врегульованим є питання відносно існування на території України надзвичайних обставин, а саме введення воєнного стану, що неодмінно впливає на спроможність своєчасного ведення розрахунків, обмежує безперешкодне здійснення господарської діяльності. Однак, суд зауважує, що ступінь цього впливу є різним.

Так, основною метою діяльності КП "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, є єдиним джерелом теплопостачання в м. Лозова, Лозівський район Харківської області.

Боржник в тяжких умовах воєнного стану виконує вкрай важливу роль у життєдіяльності міста Лозової, забезпечуючи життєво необхідними послугами з постачання теплової енергії та гарячої води об`єкти соціальної сфери, сфери охорони здоров`я, військові об`єкти, житлові будинки, суб`єктів господарювання.

Матеріали справи свідчать, що боржником надано достатні докази та наведено переконливі аргументи, які свідчать, що його фінансовий стан і зазначені у заяві обставини ускладнюють негайне виконання рішення у цій справі.

Негайне виконання рішення може привести до збільшення суми боргу та неможливості боржником виплачувати заробітну плату, підтримувати технологічний процес по наданню якісного теплопостачання та до зупинки діяльності підприємства, яку у подальшому не можна бути відновити без залучення додаткових значних грошових сум.

Натомість стягувачем не доведено, що відстрочення виконання рішення суду в даній справі призведе до істотного понесення ним додаткових фінансових витрат та негативно вплине на його платоспроможність. Стягувачем не надано суду жодних доказів на підтвердження фінансового стану, зокрема наявність (відсутність) збитків, наявність заборгованості з податків або заробітної плати. Доказів на підтвердження того, що фінансовий стан стягувача є гіршим за фінансовий стан боржника.

При цьому матеріали справи не містять та стягувачем не надано суду доказів на підтвердження того, що у випадку надання відстрочки, стягувач зазнає збитків або відстрочення виконання рішення іншим чином негативно позначиться на можливості ведення ним власної господарської діяльності.

Суд відхиляє твердження стягувача про те, що скрутне фінансове становище боржника, наявність у нього кредиторської заборгованості є результатом власної господарської діяльності, як самостійного суб`єкта господарювання, оскільки у даному випадку не можна вважати боржника у повному обсязі самостійним суб`єктом господарювання, оскільки назване підприємство створено для задоволення потреб споживачів шляхом здійснення основної діяльності і його платоспроможність залежить від надходжень грошових коштів саме від населення у вигляді оплати на надані послуги.

Також, суд приймає до уваги, що має місце фактичне втручання у господарську діяльність державою через норми права, які зобов`язують божника: надавати теплопостачання споживачам, а саме населенню за цінами, що існували до початку воєнного стану в Україні; забороняють стягнення боргів, нараховувати неустойку, інфляційні, 3% річних, виселення або зупинення у наданні теплопостачання. Усе це обтяжується тим фактом, що держава, надаючи певні гарантії щодо компенсації свого втручання у господарську діяльність божника та фактично ставши один з учасником правовідносин своєчасно не виконує узяті на себе гарантії за Законом України №2479-ІХ "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" по перерахунку заборгованості різниці у тарифах та витрати та/або втрат, понесених внаслідок воєнних дій.

Суд зазначає, що інститут відстрочення судового рішення існує як раз для того, щоб з урахуванням фінансового стану боржника та стягувача, пропорційності їх інтересів, об`єктивності та винятковості обставин, що ускладнюють або виключають можливість негайного виконання судового рішення, надати можливість боржнику виконати обов`язок не ставши при цьому банкрутом у силу тих скрутних обставин, які наразі виникли через війну.

Виходячи із встановлених обставин справи та наявних доказів у їх сукупності, суд вважає, що у даному випадку задоволення заяви про відстрочення виконання судового рішення дасть боржнику можливість стабілізувати фінансовий стан, не допустити банкрутства, що дозволить акумулювати грошові кошти для погашення боргу перед стягувачем без вжиття заходів по примусовому виконанню рішення суду, а стягувачу - можливість реального отримання грошових коштів.

Відтак, відстрочення виконання рішення суду у даному конкретному випадку є необхідним та здійснюється з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника та недопущення невиконання рішення суду на користь стягувача, що свідчить про дотримання справедливого балансу інтересів сторін у цій справі, а тому доводи стягувача про порушення балансу інтересів сторін відхиляються судом як безпідставні.

При вирішенні заяви про відстрочення виконання рішення суд приймає до уваги висновки Східного апеляційного господарського суду про суспільну значимість діяльності боржника та його скрутного майнового стану в контексті відстрочення виконання рішення, які викладено у постановах від 04.11.2025 у справі №922/4163/24, від 21.11.2024 у справі №922/1934/24, від 10.07.2025 у справі №922/4163/24, від 25.11.2025 по справі №922/4496/24 та інші, на які звертає увагу боржник у заяві.

Суд відзначає, що відстрочення виконання рішення у справі в межах строку, що передбачений частиною 5 статті 331 ГПК України, не суперечить вимогам розумності такого строку з огляду на правовий зміст статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р. та створить сприятливі умови для виконання боржником судового рішення, з урахуванням його реального майнового стану та не призведе до порушення гарантованих статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року прав стягувача на отримання коштів і тим самим захисту майнового права та його інтересу. Позаяк, не надання такого відстрочення може взагалі призвести до невиконання рішення суду на користь стягувача.

Щодо посилань стягувача про те, що рішенням Господарського суду Харківської області від 16.10.2025 вже було надано відповідачу відстрочку виконання рішення строком на 6 місяців суд зазначає, що дослідивши надані до суду документи, що надійшли від відповідача саме 26.03.2026, суд приходить до висновку про наявність нових підстав для відстрочення виконання рішення суду по даній справі, оскільки судом встановлено, що на дату розгляду даної заяви боржником було надано суду нові докази, а також додатково наведено нові обставини та обґрунтування щодо неможливості негайного виконання судового рішення.

Водночас суд зазначає, що процесуальне законодавство не містить обмежень щодо повторного звернення до суду з заявою про відстрочення виконання рішення суду, а лише містить вказівку, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови згідно частини 5 статті 331 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись принципами розумності та справедливості, враховуючи матеріальні інтереси обох сторін, характер здійснюваної господарської діяльності, її суспільне значення, необхідність дотримання балансу і рівноваги інтересів сторін, беручи до уваги усвідомлення боржником договірних зобов`язань, необхідності їх виконання та про відсутність наміру в уникненні від їх виконання, враховуючи, що боржник позбавлений можливості виконати рішення суду у зв`язку з наведеними вище додатковими обставинами та обґрунтуваннями, що знайшло своє підтвердження матеріалами справи, а стягувачем протилежного жодними доказами не спростовано, а також те, що рішення суду є обов`язковим до виконання та має бути виконане, суд дійшов висновку про наявність правових та фактичних підстав для задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду в межах строку, що передбачений частиною 5 статті 331 ГПК України - до 16.10.2026 р.

Керуючись ст. 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області про відстрочку виконання рішення (вх. №7189 від 26.03.2026) - задовольнити.

2. Відстрочити виконання рішення Господарського суду Харківської області від 16.10.2025 р. по справі №922/2615/25 до 16.10.2026 р.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в порядку статей 255-257 ГПК України.

Повний текст ухвали складено 08.04.2026 р.

Суддя Сальнікова Г.І.

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...