ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 р. м. Житомир Справа № 906/1712/25

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Давидюка В.К.

секретар судового засідання: Фісунов І.Л.

за участю представників сторін:

від позивача: Коломієць Ю.Г (в режимі відеоконференції) - ордер серія АМ № 1176368 від 26.12.2025;

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Механічно-ливарний завод"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнігран"

про стягнення 2 437 887,54 грн

Товариство з обмеженою відповідальністю "Механічно-ливарний завод" звернулося до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнігран" 2 437 887,54 грн, з яких: 2 200 884,00 грн основного боргу, 170 438,29 грн інфляційних, 66 565,25 грн 3% річних.

Ухвалою від 02.01.2026 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 03.02.2026.

Ухвалою від 03.02.2026 суд закрив підготовче провадження та призначив справу №906/1712/25 до судового розгляду по суті на 10.03.2026.

Ухвалою від 10.03.2026 суд відклав розгляд справи на 02.04.2026.

Представник позивача у судовому засіданні 02.04.2026 підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, просила суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач повноваженого представника в судове засідання 02.04.2026 не направив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений вчасно, про що свідчить довідка про доставку електронного листа.

Згідно з частиною 1ст.202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи наведене, суд вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи для забезпечення явки останнього в судове засідання та реалізації ним права на судовий захист.

З огляду на те, що явка сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, а неявка представника відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, господарський суд визнав за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності останнього, згідно ст.202 ГПК України.

На підставі викладеного, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань в частині оплати поставленого позивачем товару на загальну суму 2 200 884,00 грн.

Крім суми основного боргу, позивач заявив до стягнення з відповідача 170 438,29 грн інфляційних, 66 565,25 грн 3% річних на підставі ч.2 ст.625 ЦК України.

Матеріали справи не містять відзиву чи будь-якої іншої заяви відповідача, в яких було б викладено процесуальну позицію останнього з приводу заявленого позову, а також доказів проведення додаткових розрахунків з позивачем.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Суд установив, що між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на підставі укладеного у спрощений спосіб договору, який за правовою природою є договором поставки.

Згідно частини 1 ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до приписів ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Суд встановив, що позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 2 780 170,00грн, що підтверджується видатковими накладними №748 від 12.11.2021 на суму 554 400,00грн, №750 від 12.11.2021 на суму 18 700,00грн, №773 від 23.11.2021 на суму 129 800,00грн, №807 від 01.12.2021 на суму 56 000,00 грн., №838 від 16.12.2021 на суму 816 900,00грн, №864 від 24.12.2021 на суму 85 600,00 грн, №89 від 15.02.2022 на суму 761 970,00грн, №30 від 21.01.2022 на суму 223 680,00грн, №20 від 24.01.2024 на суму 130 000,00грн, №10 від 18.01.2024 на суму 3 120,00 грн. При цьому, факт відображення позивачем у податковій звітності господарських операцій з поставки товару, підтверджується податковими накладними за вказаний період та витягами з Єдиного реєстру податкових накладних щодо реєстрації податкових накладних (а.с. 38-156).

Листами від 01.07.2022, 09.08.2022, 13.06.2023 позивач повідомляв відповідача про наявність заборгованості та просив її оплатити (а.с. 15-17).

Відповідач частково оплатив отриманий товар, внаслідок чого заборгованість склала 2 200 884,00 грн. Вказана сума боргу також підтверджується актами звірки розрахунків (а.с. 18-20).

Разом з тим, доказів оплати відповідачем решти вартості товару у сумі 2 200 884,00грн, матеріали справи не містять.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом та фіксує факт здійснення господарської операції, і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з ТОВ "Юнігран" 2 200 884,00грн основного боргу за поставлений товар, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню судом у повному обсязі.

За несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов`язання, позивач заявив до стягнення 66 565,25грн 3% річних та 170 438,29 грн інфляційних втрат, які нараховані на суму боргу у розмірі 2 200 884,00 грн, у період з 24.12.2024 по 26.12.2025.

У відповідності до частини 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та сплати неустойки за прострочення виконання зобов`язання.

Перевіривши розрахунок інфляційних та 3% річних, суд встановив, що заявлені суми є обґрунтованими та арифметично правильними.

Перевірку розрахунків здійснено судом за допомогою Калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційно-пошукової програми "Ліга: Закон".

Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у розмірі 2 437 887,54 грн, з яких: 2 200 884,00 грн основного боргу, 170 438,29 грн інфляційних, 66 565,25 грн 3% річних.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнігран" (11634, Житомирська обл., Малинський р-н, смт. Гранітне, вул. Шевченка, буд. 15, ід. код 24584514) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Механічно-ливарний завод" (45400, Волинська обл., м. Нововолинськ, вул. Шахтарська, будинок 55, корпус А, ід. код 35516228):

- 2 200 884,00 грн основного боргу;

- 170 438,29 грн інфляційних;

- 66 565,25 грн 3% річних

- 29 254,65 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 08.04.26

Суддя Давидюк В.К.

Сторонам - через "Електронний суд"