ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"03" квітня 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/358/26

Суддя Господарського суду Закарпатської області Сисин С.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Головного управління Держпродспоживслужби в Закарпатській області, , місцезнаходження 88015, Закарпатська область, місто Ужгород, вулиця Минайська, будинок 39А,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗЕНЕРГО-ТРЕЙД», , місцезнаходження 79026, Львівська область, місто Львів, вулиця Стрийська, 86-В, квартира 1,

про повернення надмірно сплачених коштів,

В С Т А Н О В И В :

Головне управління Держпродспоживслужби в Закарпатській області (далі - позивач) 01.04.2026 звернулось до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою 09/1115-26 від 31.03.2026 (яка зареєстрована за вхідним №02.3.1-05/381/26 від 01.04.2026) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗЕНЕРГО-ТРЕЙД» (далі відповідач) 60787,56 грн надмірно сплачених коштів за договором про постачання природного газу №136 від 20.10.2025.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Головне управління Держпродспоживслужби в Закарпатській області стверджує, що 20.10.2025 за результатами процедури закупівлі між позивачем та відповідачем було укладено договір №136 про постачання природного газу, умови якого в частині ціни було змінено додатковою угодою №1 від 11.11.2025. На виконання умов договору позивач здійснив попередню оплату за лімітами грудня 2025 року в розмірі 386400,00 грн згідно з платіжною інструкцією №2721 від 24.12.2025. Проте, відповідно до акта коригування №00184 від 31.12.2025, фактичний обсяг спожитого газу виявився меншим за оплачений, у зв`язку з чим у відповідача виникло зобов`язання з повернення надмірно сплачених коштів у сумі 77787,56 грн. Незважаючи на отриману претензію, відповідач повернув лише частину коштів у розмірі 17000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №7960 від 31.03.2026, тоді як решта заборгованості в сумі 60787,56 грн залишається непогашеною, що стало підставою для звернення з даним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗЕНЕРГО-ТРЕЙД» про стягнення (повернення) надмірно сплачених коштів у сумі 60787,56 грн.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи визначено головуючого суддю Сисина С.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2026.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для її передачі на розгляд до Господарського суду Львівської області за територіальною юрисдикцією (підсудністю) з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені в ч. 1 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності. Зокрема, Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, а у рішенні у справі «Занд проти Австрії» висловив думку про те, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

У постанові від 09.04.2019 у справі №910/6407/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив, що при визначенні підсудності спору відповідному господарському суду з урахуванням критерію територіальної юрисдикції господарських судів, судам належить керуватися приписами статей 27-30 ГПК України та враховувати законодавчо встановлену заборону спорів між судами щодо підсудності (ч. 6 ст. 31 ГПК України).

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Положеннями Кодексу визначено такі види юрисдикції (підсудності): предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів (ст.ст. 20-23 ГПК України), інстанційна юрисдикція (ст.ст. 24-26 ГПК України) та територіальна юрисдикція (підсудність) (ст.ст. 27-31 ГПК України).

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Основними видами територіальної підсудності є, зокрема загальна, альтернативна та виключна.

Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших - створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.

Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.

У відповідності до положень ст. 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи-підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно з п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань містяться відомості про місцезнаходження юридичної особи.

Частиною 4 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» закріплено, що відомості, які містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи-підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Судом здійснено перевірку відомостей внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та встановлено, що адресою місцезнаходження відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗЕНЕРГО-ТРЕЙД» є: 79026, Львівська область, місто Львів, вулиця Стрийська, 86-В, квартира 1.

Отже, як вбачається зі змісту ст. 27 ГПК України, така норма є імперативною та не передбачає право осіб, які звертаються до господарського суду, змінювати територіальну юрисдикцію господарських справ на власний розсуд.

З огляду на наведені обставини, враховуючи, що місцезнаходженням відповідача, є місто Львів Львівської області, суд з урахуванням положень ст. 27 ГПК України дійшов висновку, що цей спір підсудний господарському суду за місцезнаходженням відповідача, а саме: Господарському суду Львівської області.

Поряд з цим, суд зазначає, що відповідно до ч. 1, 5 ст. 29 ГПК України, право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої ст. 30 цього Кодексу. Позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №916/3245/17 та від 12.06.2019 у справі №916/542/18).

Предметом спору за поданою позовною заявою є кошти на загальну суму 60787,56 грн надмірно сплачених коштів за договором про постачання природного газу №136 від 20.10.2025.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 532 ЦК України, за грошовим зобов`язанням виконання проводиться - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. У частині другій цієї статті Кодексу передбачено, що зобов`язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

З врахуванням предмету позову, на виконання боржником грошового зобов`язання по поверненню надмірно сплачених коштів не визначено прив`язку до певного місця, отже правило ч. 5 ст. 29 ГПК України не застосовується.

Іншими словами, як вбачається із змісту позовної заяви, спір про стягнення 60787,56 грн надмірно сплачених коштів, безпосередньо не пов`язаний з місцем виконання договору.

Отже, спірні правовідносини не мають особливостей щодо виконання зобов`язань в чітко визначеному місці, що виключає можливість застосування ч. 5 ст. 29 ГПК України.

Окрім того, суд зазначає, що нормами ст. 29 ГПК України, позивачу надано право за певних умов обирати між господарськими судами, яким підсудна справа.

Щодо цього суд враховує, що позивачем у позові не обґрунтовано обставин підсудності справи за його позовом Господарському суду Закарпатської області відповідно до вимог ст. 29 ГПК України. За таких обставин, у цьому випадку не підлягають застосуванню положення ч. 1 ст. 29 ГПК України, яка передбачає, що право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу. Тобто з врахуванням положень ч. 1 ст. 29 ГПК України, у випадку наявності, на думку позивача, підстав застосування норм ст. 29 Господарського процесуального кодексу України та свого бажання ініціювати розгляд справи відповідно до альтернативної підсудності, передбаченої цією статтею, позивач про це повинен зазначити у позовній заяві, оскільки у цьому випадку така підсудність може застосовуватися судом лише за продемонстрованим суду вибором позивача.

Отже, оскільки позивачем у позові не обґрунтовані підстави підсудності справи за позовною заявою Головного управління Держпродспоживслужби в Закарпатській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗЕНЕРГО-ТРЕЙД» Господарському суду Закарпатської області з врахуванням положень ст. 29 ГПК України; оскільки відсутні випадки застосування ст. 30 ГПК України щодо правил виключної підсудності справ та відсутні підстави застосування положень ч. 5 ст. 29 ГПК України, то за таких обставин підлягають застосуванню приписи ст. 27 ГПК України щодо пред`явлення позову за місцем знаходження відповідача, що вказує на те, що дана справа підсудна господарському суду за місцезнаходженням відповідача, а саме: Господарському суду Львівської області.

Частиною 9 ст. 176 ГПК України передбачено, що якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 31 ГПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення (положення ч. 3 ст. 31 ГПК України).

З огляду на наведені обставини, враховуючи, що місцезнаходженням відповідача, є місто Львів Львівської області, суд дійшов висновку, що цей спір підсудний господарському суду за місцезнаходженням відповідача, а саме: Господарському суду Львівської області.

Керуючись ст. ст. 29-31, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Передати матеріали справи №907/358/26 за позовом Головного управління Держпродспоживслужби в Закарпатській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗЕНЕРГО-ТРЕЙД» про стягнення надмірно сплачених коштів за договором у сумі 60787,56 грн за територіальною юрисдикцією до Господарського суду Львівської області (79014, Львівська область, місто Львів, вулиця Личаківська, 128).

2. Ухвала складена та підписана 03.04.2025, набирає законної сили з моменту її підписання суддею, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з моменту її складення у відповідності до статей 255 і 256 ГПК України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі ://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя С.В. Сисин