ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/4798/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Сулімовської М.Б., розглянувши справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Флагман Ойл" (, 65009, м. Одеса, пл. Десятого Квітня, буд. 1)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Юг-Транспорт ЛТД" (, 65003, м. Одеса, вул. Чорноморського Козацтва, буд. 115 оф. 409)

про стягнення 250341,81 грн.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Флагман Ойл" звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Юг-Транспорт ЛТД" про стягнення 250341,81 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.12.2025 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк на усунення недоліків.

У встановлений господарським судом строк позивачем усунуто недоліки позовної заяви, про що подано відповідні докази.

Ухвалою від 12.01.2026 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Флагман Ойл" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, встановлено сторонам строк на подання заяв по суті справи.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі була доставлена відповідачу до його електронного кабінету в підсистемі "Електронний суд" 13.01.2026 о 16:14, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.

За наведеного суд констатує, що відповідач є належним чином повідомлений про розгляд даної справи.

Відзив на позовну заяву, будь-які заяви та клопотання від відповідача не надходили.

Отже, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов у встановлений судом строк.

Відповідно до ч.9 ст.165, ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

З урахуванням наведеного, розгляд справи проводився за наявними матеріалами.

Згідно з приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах "Савенкова проти України" від 02.05.2013, "Папазова та інші проти України" від 15.03.2012 року).

Європейський суд, щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

З огляду на зазначене, з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи, враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням в Україні воєнного стану, постійні тривалі повітряні тривоги, відсутність електроенергії та інші чинники; з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа розглянута поза межами строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України, але, у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи.

Судове рішення підписано без його проголошення відповідно до приписів ч.4 ст.240 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд, -

в с т а н о в и в:

Як слідує з матеріалів справи та встановлено судом, 05.09.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Флагман Ойл" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юг-Транспорт ЛТД" (покупець, відповідач) укладено договір поставки № 0509/Ю, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити покупцю товар, погоджений сторонами у специфікації та/або видатковій накладній, відповідно до умов, визначених договором, а покупець зобов`язується прийняти цей товар і сплатити його вартість. Асортимент (номенклатура), ціна та кількість товару остаточно погоджуються сторонами у специфікаціях та/або видаткових накладних, які є специфікаціями у розумінні ст.266 Господарського кодексу України та складають невід`ємну частину договору.

Ціни на товар, наведені в рахунках, включають ПДВ у розмірі 20% (п.1.2).

Ціна товарів, що підлягає сплаті покупцем, визначається у відповідних рахунках-фактурах, що виставляються постачальником покупцю (п.1.3).

Відповідно до п.2.4. договору, датою передачі постачальником товарів відповідної партії та їх одержання покупцем вважається дата підписання уповноваженою особою покупця товарно-транспортної накладної (ТТН, в графі "отримав водій/експедитор"). Датою виконання замовлення та здійснення поставки вважається дата одержання товару на складі постачальника повноважним представником покупця.

В розділі 4 сторони узгодили вартість товару та порядок розрахунків. Так, вартість товару вказується у останній чинній редакції рахунку-фактури, що є невід`ємною частиною договору. Оплата товару здійснюється у національній валюті України - гривні шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Згідно п.4.2, оплата товару здійснюється в наступні строки та на наступних умовах:

-100% попередньої оплати вартості товару (при якій постачальник може надавати знижку на вартість товару без ПДВ від ціни, зазначеної в останній редакції прайс-листа);

-протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня після здійснення поставки без надання знижки на товар.

Сторони можуть погоджувати інші умови оплати товару, що відображається в рахунку-фактурі, виставленому постачальником.

Відповідно до пункту 4.2.1 договору, у випадку прострочення строків оплати, вказаних в п.4.2 договору, постачальник має право виставити покупцю новий рахунок за товар, за який покупцем було прострочено оплату, згідно діючого курсу НБУ на дату формування нового рахунку, якщо курс НБУ, що діє на дату формування нового рахунку, виріс більше ніж на 5% порівняно з курсом, що застосовувався на день виставлення первинного рахунку. У такому випадку покупець зобов`язаний оплачувати поставлений товар, оплата по якому була прострочена, згідно з новим рахунком постачальника.

У розділі 6 договору передбачена відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання зобов`язань.

Так, згідно п.6.1, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. Винна сторона відшкодовує іншій стороні завдані збитки.

За умовами п.6.2, у випадку прострочення строків оплати, вказаних в п.4.2 договору, постачальник має право виставити покупцю новий рахунок за товар, за який покупцем було прострочено оплату, згідно діючого курсу НБУ на дату формування нового рахунку, якщо курс НБУ, що діє на дату формування нового рахунку, виріс більше ніж на 5% порівняно з курсом, що застосовувався на день виставлення первинного рахунку. У такому випадку покупець зобов`язаний оплачувати поставлений товар, оплата по якому була прострочена, згідно нового рахунку.

До вимог про стягнення штрафних санкцій застосовується строк позовної давності у 3 роки. Усі штрафи, нараховані за порушення договору, повинні бути сплачені протягом 5 робочих днів після виставлення рахунку (п.6.3).

Відповідно до п.6.6 договору, при нарахуванні штрафних санкцій (неустойка, штраф, пеня), положення ч.6 ст.232 Господарського кодексу України не застосовуються. Штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня) нараховуються за весь період прострочення виконання зобов`язання, до моменту їх повного виконання. До вимог про стягнення штрафних санкцій застосовується строк позовної давності у три роки.

Згідно з п. 7.1. договору, при виникненні між сторонами спорів чи розбіжностей за цим договором чи у зв`язку з ним, сторони зобов`язуються здійснити усе необхідне для врегулювання спорів чи розбіжностей шляхом переговорів. У випадку недосягнення домовленості, такі спори передаються на розгляд до суду за підсудністю у відповідності до чинного законодавства України.

Відповідно до п.9.1, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом одного календарного року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами умов даного договору. Якщо жодна із сторін не заявить про намір припинити дію договору шляхом укладення додаткової угоди, не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії договору, договір вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік на тих же самих умовах.

Договір підписано уповноваженими представниками сторін без жодних зауважень, підписи скріплено печатками.

Відповідно до матеріалів справи, позивачем на підставі договору № 0509/Ю було здійснено поставку товару відповідачу на загальну суму 332700,00 грн., у тому числі ПДВ на суму 55450,00 грн., що підтверджується видатковими накладними №350 від 10.09.2024, №67 від 22.03.2025, №68 від 23.03.2025 та №245 від 18.07.2025.

Як зазначає позивач, відповідачем було прийнято поставлений товар без претензій щодо кількості, асортименту та якості останнього.

За поставлений товар позивачем були виставлені відповідачу рахунки № 349 від 06.09.2024, № 60 від 21.03.2025 та № 237 від 14.07.2025.

Проте, відповідачем зобов`язання щодо оплати поставленого товару виконано частково, сплачено 93000,00 грн., що підтверджується платіжними інструкціями № 166 від 07.03.2025, № 181 від 21.03.2025 та № 1559 від 04.08.2025.

Заборгованість відповідача перед позивачем становить 239700,00 грн.

29.10.2025 ТОВ "Флагман Ойл" направило ТОВ "Юг-Транспорт ЛТД" претензію щодо сплати заборгованості в розмірі 239700,00 грн. Означена претензія залишена без відповіді та належного реагування, що і зумовило звернення позивача до суду із даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно зі ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог закону, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Флагман Ойл" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юг-Транспорт ЛТД" укладено договір поставки № 0509/Ю від 05.09.2024, що породжує для сторін відповідні цивільні права та обов`язки.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки, до якого застосовуються положення глави 54 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з положеннями статті 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У частині першій статті 664 ЦК України визначено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Відповідно до ст.689 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Факт отримання відповідачем товару не заперечується та підтверджується матеріалами справи, доказів повернення товару або звернення з претензією щодо його якості чи комплектності суду не надано.

Так, на виконання умов договору поставки позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 332700,00 грн., що підтверджується видатковими накладними № 350 від 10.09.2024, № 67 від 22.03.2025, № 68 від 23.03.2025, № 245 від 18.07.2025, які підписані уповноваженими представниками сторін без зауважень.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", зазначені видаткові накладні є первинними бухгалтерськими документами, які містять усі обов`язкові реквізити, а тому є належними та допустимими доказами поставки товару.

У частині першій статті 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Пунктом 4.2 договору сторони погодили обов`язок відповідача здійснити оплату товару протягом 31 календарного дня з моменту поставки.

Таким чином, строк виконання грошового зобов`язання за видатковими накладними №350 від 10.09.2024, № 67 від 22.03.2025, № 68 від 23.03.2025, № 245 від 18.07.2025 є таким, що настав.

Відповідач здійснив оплату поставленого товару лише частково у розмірі 93000,00 грн., що підтверджується платіжними документами, долученими до матеріалів справи.

Доказів повної оплати вартості поставленого товару або спростування наявності заборгованості відповідачем суду не надано.

Отже, приймаючи до уваги встановлення судом під час розгляду справи обставин наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за поставлений товар у розмірі 239700,00 грн., враховуючи, що бездіяльність відповідача, яка виражається у несплаті цих коштів, суперечить вищевказаним нормам права та договору, а також те, що в установленому порядку відповідач обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, суд дійшов висновку, що позов в цій частині є обґрунтованим, нормативно та документально доведеним, та підлягає задоволенню.

Щодо стягнення 6551,08 грн. інфляційних втрат та 4090,73 грн. 3% річних.

Згідно з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У статті 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо не виконав його у строк, встановлений договором.

Отже, невиконання відповідачем обов`язку з оплати поставленого товару у визначений договором строк свідчить про порушення ним грошового зобов`язання.

За приписами ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Верховний Суд неодноразово у своїх постановах звертав увагу на те, що з огляду на вимоги статей 79, 86 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми 3% річних, інфляційних втрат та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Так, у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила про те, що, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (зроблений позивачем розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування.

Суд здійснив перевірку розрахунку заявлених до стягнення 3% річних і збитків від інфляції та встановив, що позивачем невірно визначено період нарахування, оскільки не враховано положення п.4.2 договору, а саме, що оплата товару здійснюється протягом 31 календарного дня після здійснення поставки.

Судом визначено період нарахування з огляду на положення наведеного пункту договору та здійснено власний розрахунок.

За видатковою накладною №67 від 22.03.2025 - період з 23.04.2025 по 28.11.2025.

1) IIc (101,30 : 100) x (100,80 : 100) x (99,80 : 100) x (99,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,90 : 100) x (100,40 : 100) = 1.03337243

Інфляційне збільшення:

186300,00 x 1.03337243 - 186300,00 = 6217,28 грн.

2) 186300,00 x 3 % x 220 : 365 : 100 = 3368,71 грн. 3% річних.

За видатковою накладною №68 від 23.03.2025 - період з 24.04.2025 по 28.11.2025.

1) IIc (101,30 : 100) x (100,80 : 100) x (99,80 : 100) x (99,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,90 : 100) x (100,40 : 100) = 1.03337243

Інфляційне збільшення:

26500,00 x 1.03337243 - 26500,00 = 884,37 грн.

3) 26500,00 x 3 % x 219 : 365 : 100 = 477,00 грн. 3% річних.

За видатковою накладною №245 від 18.07.2025 - період з 19.08.2025 по 28.11.2025.

1) IIc (100,30 : 100) x (100,90 : 100) x (100,40 : 100)= 1.01607511

Інфляційне збільшення:

26900,00 x 1.01607511 - 26900,00 =432,42 грн.

2) 26900,00 x 3 % x 102 : 365 : 100 = 225,52 грн. 3% річних.

Таким чином, належною до стягнення сумою збитків від інфляції за розрахунком суду є 7534,07 грн. Проте, оскільки суд не має права виходити за межі позовних вимог, вимоги в частині стягнення збитків від інфляції підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі - 6551,08 грн.

Вимоги в частині 3% річних підлягають частковому задоволенню у розмірі 4071,23 грн., у задоволенні решти вимог в сумі 19,50 грн. річних слід відмовити.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За приписами ст.16 цього Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст.76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, господарський суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до ч.1 ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом ч.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За приписами статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивачем заявлено одну вимогу майнового характеру в загальній сумі 250341,81 грн., тобто за подання цієї позовної заяви повинно бути сплачено судовий збір у загальному розмірі 3755,13 грн. (250341,81 грн. * 1,5% = 3755,13 грн.).

Разом з цим, позовна заява подана через підсистему Електронний суд, у зв`язку з чим при розрахунку судового збору застосовано понижуючий коефіцієнт 0,8. З урахуванням вказаного, сума судового збору, що підлягає сплаті за подання позовної заяви, становить 3004,10 грн. (3755,13 х 0,8).

При цьому, при зверненні з позовом до суду через систему Електронний суд позивач сплатив судовий збір в розмірі 3755,13 грн. згідно з платіжною інструкцією №450 від 27.11.2025, замість 3004,10 грн. Таким чином, позивач надмірно сплатив судовий збір в розмірі 751,03 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідне клопотання позивачем до суду подано не було, тому наразі судом не вирішується питання щодо повернення позивачу надмірно сплаченого судового збору в розмірі 751,03 грн.

У зв`язку із частковим задоволенням позову витрати по сплаті судового збору за розгляд позову, відповідно до вимог ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юг-Транспорт ЛТД" (, 65003, м. Одеса, вул. Чорноморського Козацтва, буд. 115 оф. 409) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Флагман Ойл" (, 65009, м. Одеса, пл. Десятого Квітня, буд. 1) - 239700 (двісті тридцять дев`ять тисяч сімсот) грн. 00 коп. заборгованості за поставлений товар, 6551 (шість тисяч п`ятсот п`ятдесят одну) грн. 08 коп. інфляційних втрат, 4071 (чотири тисячі сімдесят одну) грн. 23 коп. 3% річних, 3003 (три тисячі три) грн. 87 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

4. Судові витрати у розмірі 0,23 грн. судового збору покласти на позивача.

5. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Суддя М.Б. Сулімовська

Згідно з ч. ч.1, 2 ст.241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення у порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України.

Рішення складено і підписано 03 квітня 2026 р.