ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
УХВАЛА

30 березня 2026 року Справа № 915/315/26

м. Миколаїв

Суддя Господарського суду Миколаївської області Давченко Т.М.,

розглянувши матеріали

позовної заяви Українсько-німецького спільного підприємства «Алкор» в особі ліквідатора арбітражного керуючого Капінуса Андрія Анатолійовича

до відповідача 1 Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк»,

до відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Просперіті Файненшл»

про визнання договору відступлення прав вимоги недійсним в частині відступлення вимог до УНСП «Алкор»

поданої в межах справи № 915/220/13-г про банкрутство Українсько-німецького спільного підприємства Алкор ()

банкрут: Українсько-німецьке спільне підприємство Алкор;

ліквідатор: арбітражний керуючий Капінус Андрій Анатолійович

встановив:

У провадженні Господарського суду Миколаївської області перебуває справа 915/220/13-г про Українсько-німецького спільного підприємства Алкор ().

Наразі у справі здійснюється ліквідаційна процедура відповідно норм Кодексу України з процедур банкрутства. Повноваження ліквідатора згідно ухвали суду від 23.05.2019 виконує арбітражний керуючий Капінус А.А. (свідоцтво № 1533 від 16.07.2013).

Українсько-німецьке спільне підприємство «Алкор» в особі ліквідатора арбітражного керуючого Капінуса Андрія Анатолійовича звернулося до господарського суду Миколаївської області із позовом, у якому просить визнати недійсним у частині відступлення прав вимоги до УНСП «АЛКОР» договір про відступлення права вимоги № 27/09/24-1 від 27.09.2024, укладений між АТ «ПУМБ» та ТОВ «Просперіті Файненшл».

У позовній заяві зазначає, що оскаржуваний договір відступлення прав вимоги в частині відступлення прав вимоги до УНСП «Алкор» у сумі 50 648 835,43 грн. передбачає передачу прав у розмірі, що перевищує фактичний обсяг зобов`язання, який існував у первісного кредитора на момент їх відступлення, у зв`язку з цим зазначена частина договору є такою, що не відповідає вимогам закону, та підлягає визнанню недійсною. Також вважає положення п.3.1. договору про відступлення прав вимоги, яким передбачено, що відповідач 1 не передає відповідачу 2 кредитні договори (документи, які підтверджують право) прямо суперечить вимогам ст. 517 ЦК України та свідчить про те, що даний договір в частині відступлення прав вимоги до УНСП «Алкор» не був направлений на реальне настання наслідків та має ознаки фіктивності намірів, адже без отримання первинних документів, які підтверджують зобов`язання, новий кредитор не може довести дійсність зобов`язань в розмірі вказаному в договорах, як і не може вчинити будь-які дії з даними зобов`язаннями.

Також вказує, що оскільки оскаржуваним договором відступлено права вимоги до боржника, яким і є позивач, відтак, він є заінтересованою особою, чиїх прав та безпосередньо стосуються вчинений відповідачами оспорюваний правочин. Договір відступлення прав вимоги окрім порушення майнових прав позивача також безпосередньо впливає на процедуру ліквідації УНСП «АЛКОР», адже впливає на склад та співвідношення голосів кредиторів у справі про банкрутство.

Враховуючи, що даний спір є спором за участю боржника у справі №915/220/13-г, а також беручи до уваги, що оскаржуваний договір безпосередньо впливає на процедуру ліквідації УНСП «АЛКОР», то вважає, що даний спір має розглядатись господарським судом, у провадженні якого перебуває справа №915/220/13-г про банкрутство УНСП «Алкор».

25.03.2026 до суду від АТ «ПУМБ» надійшла заява про передачу справи № 915/315/26 на розгляду іншому суду за територіальною підсудністю, в якій заперечує проти розгляду справи цим судом у зв`язку з порушенням позивачем при поданні позову встановлених нормами КУзПБ та ГПК України правил територіальної підсудності (юрисдикції) цього спору, з огляду на наступне.

Як зазначено ліквідатором УНСП «Алкор» у позовній заяві, позивач (боржник УНСП «Алкор») не є стороною оскаржуваного правочину - договору про відступлення прав вимоги, а сторонами цього спірного правочину є первісний кредитор АТ «ПУМБ» та новий кредитор ТОВ «Просперіті Файненшл».

Також звертає увагу, що відповідно до змісту позовної заяви та позовних вимог спір у цій справі № 915/315/26: не є майновим спором, оскільки позивачем заявлено вимоги немайнового характеру щодо оскарження правочину, укладеного не боржником УНСП «Алкор», наслідком розгляду яких не може бути зміна розміру або складу ліквідаційної маси боржника УНСП «Алкор»; не містить позовних вимог до боржника УНСП «Алкор» або щодо його майна; не є спором про повернення (витребування) майна боржника УНСП «Алкор» (або відшкодування його вартості), оскільки предметом оскаржуваного договору про відступлення прав вимоги є права вимоги, які раніше належали первісному кредитору АТ «ПУМБ», а тепер належать новому кредитору ТОВ «Просперіті Файненшл» (тобто права вимоги за спірним правочином ніколи не належали боржнику УНСП «Алкор»).

Отже, вважає, що позивачем було невірно визначено при поданні позову юрисдикцію Господарського суду Миколаївської області щодо розгляду спору про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги, оскільки такий спір не підпадає під дію ч. 2 ст. 7 КУзПБ та п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України.

У заяві просить передати справу № 915/315/26 за позовом УНСП «Алкор» до АТ «ПУМБ» та ТОВ «Просперіті Файненшл» про визнання частково недійсним договору про відступлення прав вимоги № 27/09/24-1 від 27.09.2024 року на розгляд за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва або Господарського суду Дніпропетровської області.

Дослідивши позовну заяву позивача, вирішуючи питання про наявність підстав для відкриття провадження у справі, суд дійшов до наступного.

Так, згідно з п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство (неплатоспроможність) та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника.

Згідно ч. 1 ст. 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частиною 2 ст. 7 КУзПБ визначено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України.

Так, з огляду на предмет спору та правовідносини, які позивач намагається встановити із відповідачами з приводу оскаржуваного правочину договору про відступлення прав вимоги, заявлені позовні вимоги: не містять вимог до боржника УНСП «Алкор» або щодо його майна; вказаний спір не є майновим; не є спором про повернення (витребування) майна боржника УНСП «Алкор» (або відшкодування його вартості).

Отже, враховуючи норми чинного законодавства, суд погоджується із аргументацією АТ «ПУМБ», що положення ст. 7 КУзПБ, з огляду на предмет позову застосуванню при визначенні підсудності даної справи не підлягають.

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Основними видами територіальної підсудності є, зокрема загальна, альтернативна та виключна.

Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.

У відповідності до ч.ч.1-2 ст.27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно ч. 1 ст. 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 29 ГПК України визначено, що позови у спорах за участю кількох відповідачів можуть пред`являтися до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання одного з відповідачів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

При цьому суд зауважує, що передача справи за належною територіальною юрисдикцією не призводить до порушення прав позивача на доступ до суду та справедливий судовий розгляд, а є гарантією того, що рішення у справі буде ухвалене належним судом.

В силу вимог ч. 1 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз зазначеної норми міжнародного права свідчить, що обов`язково суд повинен бути встановлений законом, тобто кожен має право на розгляд справи компетентним судом, компетентність якого встановлюється тільки законом, при цьому обов`язковим є дотримання правил юрисдикції (підсудності), визначених в параграфі 3 глави 2 ГПК України.

Європейський суд з прав людини у справі Устименко проти України (заява № 32053/13) констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Також Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 (заяви N 29458/04, N 29465/04) зазначив, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Така ж позиція наведена Європейським судом з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria", де крім цього вказано, що поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

Таким чином, складова верховенства права, закріплена у пункті 1 статті 6 Конвенції, передбачає, зокрема, розгляд справи належним судом, в даному випадку - судом, до територіальної юрисдикції якого відноситься поданий господарський позов.

Юридично обґрунтоване розмежування повноважень кожної ланки судової системи, а також однойменних судів однієї ланки щодо розгляду і вирішення господарських справ гарантує безпомилковість діяльності всієї судової системи, здійснення покладених на неї завдань та є однією з юридичних гарантій належного та справедливого здійснення судочинства.

Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що матеріали позовної заяви підлягають направленню для розгляду за підсудністю за місцезнаходженням відповідача АТ «ПУМБ» (04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4), тобто до Господарського суду м. Києва.

Керуючись ст. 7 КУзПБ, ст. 20, 27, 31, 234, 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Українсько-німецького спільного підприємства «Алкор» в особі ліквідатора арбітражного керуючого Капінуса Андрія Анатолійовича до відповідача 1 Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Просперіті Файненшл» про визнання договору відступлення прав вимоги недійсним в частині відступлення вимог до УНСП «Алкор» з додатками направити для розгляду за підсудністю до Господарського суду м. Києва.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу може бути оскаржено протягом десяти днів до Південно-Західного апеляційного господарського суду.

Суддя Т.М.Давченко