ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

09.04.2026 Справа № 908/852/26

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Федько Олександри Анатоліївни, розглянувши без виклику (повідомлення) представників сторін

заяву Запорізької міської ради про забезпечення позову (вх. №7652/08-08/26 від 07.04.2026) у справі №908/852/26

за позовом: Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, пр.. Соборний, буд. 206)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРОПРОМСЕРВІС» (69051, м. Запоріжжя, вул. Вишнева, буд. 42)

про стягнення грошової суми,

УСТАНОВИВ:

06.04.2026 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява вх. №1032/08-07/26 (документ сформований в системі Електронний суд 03.04.2026) Запорізької міської ради до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРОПРОМСЕРВІС» про стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна в розмірі 187 323,71 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 06.04.2026, здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/852/26 та визначено до розгляду судді Федько О.А.

07.04.2026 до суду від Запорізької міської ради надійшла заява про забезпечення позову (вх. №7652/08-08/26, сформована в підсистемі Електронний суд 07.04.2026), якою позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРОПРОМСЕРВІС» (, місцезнаходження: 69051, м. Запоріжжя, вул. Вишнева, буд. 42), а саме: склад літ.Г, площею 104,4 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, пров. Кам`яний, буд. 8, в межах суми заявлених позовних вимог 187 323,71 грн.

За змістом положень ч.ч. 1, 5, 6 ст. 140 ГПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи, суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову Запорізька міська рада вказує на відмову Відповідача добровільно сплатити безпідставно збережені кошти за фактичне користування земельною ділянкою з кадастровим номером: :05:009:0309 у період з 01.01.2021 по 31.12.2025, про що було зазначено у листі від 11.03.2026 вих. №11/01. На думку позивача, звернення Запорізької міської ради до суду з позовом про стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна без його забезпечення дозволить Відповідачеві розпорядитись своїм майном, зокрема, передати його в іпотеку пов`язаним юридичним особам або відчужити його на користь інших осіб. Зауважує, що відповідач згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань має зареєстрований статутний капітал на рівні 11 800,00 грн, що майже у шістнадцять разів менше, ніж сума заявлених до відповідача позовних вимог. Відповідно до відомостей відкритого та загальнодоступного вебресурсу: «YouControl» (https://youcontrol.com.ua/contractor/?id=15543073#express-universalfile), ТОВ «ЕЛЕКТРОПРОМСЕРВІС» за 2025 рік отримало дохід в сумі 654 000 грн, проте чистий прибуток складає лише 30 000 грн. Дохід у 2024 році склав 845 000 грн, чистий прибуток 39 000 грн. Зазначене, на думку позивача, вказує, що накладення арешту в межах суми позову 187 323,71 грн на належне Відповідачу нерухоме майно, а саме: склад літ.Г, площею 104,4 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), розташоване за адресою: м. Запоріжжя, пров. Кам`яний, буд. 8, буде співмірним заходом забезпечення позову про стягнення з відповідача коштів.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, оцінивши обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви з таких підстав.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Пунктом 3 ч.1 ст.138 Господарського процесуального кодексу України передбачено можливість подання заяви про забезпечення позову після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 140 ГПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Зі змісту норми статті 137 ГПК України вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Така позиція викладена Верховним судом у постанові від 10.10.2024 по справі №915/549/24.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке заявник вимагає накладення арешту, інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків від заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 в справі №753/22860/17.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17 та у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, у постанові Верховного Суду від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23).

У постанові від 19.12.2024 у справі № 910/6192/24 Верховний Суд дійшов висновку про те, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору. Сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Разом з тим, законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення із заявою про забезпечення позову, а тому суди в кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності (див. також постанову Верховного Суду від 04.09.2024 у справі № 915/249/24).

При цьому під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті, та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23, від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).

За приписами частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Обрання належного, відповідного предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору та як наслідок ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21.08.2020 р. у справі № 904/2357/20).

Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову необхідно виходити з законодавчо встановленої заборони незаконного втручання органів державної влади, в тому числі і судів, у господарські відносини.

Оцінюючи адекватність та співмірність вимог заявника щодо забезпечення позову господарський суд ураховує, що предметом позову у даній справі є стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна в розмірі 187 323,71 грн.

Заявник з метою виконання майбутнього судового рішення просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить ТОВ «ЕЛЕКТРОПРОМСЕРВІС», а саме: склад літ.Г, площею 104,4 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, пров. Кам`яний, буд. 8, в межах суми заявлених позовних вимог - 187 323,71 грн.

Позивачем в заяві про забезпечення позову не надано відомостей щодо вартості майна, належного відповідачу, щодо якого позивачем заявлено вимогу про накладення арешту.

Втім, суд переконаний, що вартість нерухомого майна - складу літ.Г, площею 104,4 кв.м, яке належить відповідачу на праві приватної власності, яке розташоване в місті Запоріжжі, з урахуванням загальної площі об`єкта, є значно більшою, ніж розмір заявлених позивачем позовних вимог. При цьому заявник зазначає, що у власності відповідача є й інше нерухоме майно, зокрема, сарай, літ.Х, площею 11,5 кв.м, РНОНМ 10. Заява про забезпечення позову не містить обґрунтування адекватності та співмірності вимог заявника про накладення арешту саме на нерухоме склад, літ. Г, площею 104,4 кв.м., за наявності у власності відповідача іншого нерухомого майна.

Крім того, позивач у заяві про забезпечення позову посилається на отримання відповідачем протягом 2024 2025 років доходу. Так, з наведеної заявником інформації з вебресурсу «YouControl» (https://youcontrol.com.ua/contractor/?id=15543073#express-universalfile), вбачається, що ТОВ «ЕЛЕКТРОПРОМСЕРВІС» за 2025 рік отримало дохід в сумі 654 000 грн, у 2024 році - 845 000 грн, втім сума чистого доходу за наведені роки складає 30000,00 грн та 39000,00 грн відповідно. Зазначене свідчить про те, що відповідачем протягом 2024 2025 р.р здійснюється господарська діяльність, останнім отримані грошові кошти, матеріальні цінності, інші активи внаслідок господарської діяльності, сума яких значно перевищує суму заявлених позовних вимог, що вказує на можливість виконати рішення господарського суду в примусовому порядку шляхом списання відповідної суми з рахунку відповідача.

З огляду на підтверджену наявність у відповідача господарської діяльності та доходів від здійснення такої діяльності, заявником не доведено неможливість забезпечити виконання судового рішення шляхом застосування інших заходів забезпечення позову, які були б менш обтяжливим та відповідними до предмету позову.

За таких обставин суд виснує, що позивачем не доведено імовірність утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду у разі задоволення судом позовних вимог у випадку невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача.

Ураховуючи наведене, оцінивши доводи позивача, викладені в заяві про забезпечення позову, господарський суд керуючись ст. ст. 136, 137 ГПК України дійшов висновку, що заявлений захід забезпечення позову не відповідає вимогам розумності, адекватності та співмірності зі заявленими позовними вимогами та є непропорційним.

Сама наявність судового спору між сторонами за відсутності доведення необхідності вжиття судом заходів забезпечення позову не може бути підставою для забезпечення позову, самі лише твердження позивача не є достатніми та обґрунтованими підставами для задоволення поданої заяви про забезпечення позову.

Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду у справі №916/4391/24 від 17.02.2025.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

З урахуванням викладеного, забезпечення права на ефективний спосіб захисту позивача не може виправдовувати втручання у право відповідача на мирне володіння своїм майном, у зв`язку з поданням необґрунтованої заяви про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно.

За таких обставин, враховуючи необґрунтованість заяви та недоведеність належними доказами зазначених у ній обставин, суд відмовляє в задоволенні заяви Запорізької міської ради про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Запорізької міської ради (вх. №7652/08-08/26 від 07.04.2026) про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня підписання ухвали.

Ухвала підписана 09.04.2026.

Суддя О.А. Федько