ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2026м. ДніпроСправа № 904/312/26

Господарський суд Дніпропетровської області у складі:

судді Колісника І.І.

за участю секретаря судового засідання Бублича А.В.

та представників:

від позивача: Михайлик В.Г. - самопредставництво; Остапенко І.О. - адвокат;

від відповідача: не з`явився

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІЛД ФАРМ", м. Полтава

до Фермерського господарства "АГРОПАРТНЕР ПЛЮС 21", смт Петриківка Дніпропетровської області

про стягнення 1 250 916,21 грн.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІЛД ФАРМ" через підсистему "Електронний суд" ЄСІКС звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фермерського господарства "АГРОПАРТНЕР ПЛЮС 21" про стягнення заборгованості в сумі 1 250 916,21 грн, з яких: 634337,00 грн - основний борг, 48848,23 грн - пеня, 551069,60 грн - штраф, 10526,42 грн - інфляційні втрати, 6134,96 грн - 3% річних.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару згідно з видатковою накладною № 922 від 12.09.2025 на суму 918720,00 грн за договором поставки № 040801 від 04.08.2025.

Ухвалою суду від 28.01.2026 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 03.03.2026; викликано учасників справи у підготовче засідання; встановлено процесуальні строки для подання сторонами заяв по суті справи, в тому числі для подання відзиву на позов - 15 днів з дня вручення ухвали суду.

Відповідач відзиву на позов не надав. Про відкриття провадження у справі та можливість подання заяв по суті справи відповідач повідомлявся відповідно до вимог статей 6, 120, 242 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою суду від 03.03.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.03.2026; викликано учасників справи в судове засідання.

23.03.2026 від представника позивача адвоката Остапенко І.О. через підсистему "Електронний суд" ЄСІКС надійшла заява, в якій викладено детальний розрахунок суми судових витрат, які понесло Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІЛД ФАРМ" у справі та до якої долучено акт прийому-передачі послуг від 20.03.2026 за договором про надання правничої допомоги № 4/26 від 13.01.2026 на суму 41000,00 грн, а також банківську виписку АТ КБ "Приватбанк" за період з 20.03.2025 по 20.03.2026.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 25.03.2026, не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи, повідомлений належним чином, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою, сформованою системою діловодства "ДСС" (а.с. 61).

За змістом частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

За викладених обставин суд розглядає справу за відсутності представника відповідача та за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні представники позивача надали пояснення по суті спору, аналогічні за змістом позову.

За результатом судового засідання 25.03.2026 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "ФІЛД ФАРМ" (далі - постачальник, позивач) та Фермерським господарством "АГРОПАРТНЕР ПЛЮС 21" (далі - покупець, відповідач) укладено договір поставки № 040801 від 04.08.2025 (далі - договір; а.с. 25 - 28).

Відповідно до пункту 1.1 у порядку та на умовах, визначених договором, постачальник зобов`язується передати (поставити) покупцеві у його власність товар, асортимент, кількість та ціна якого визначені у специфікаціях (додатках), які є невід`ємною частиною договору (далі - специфікації), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар.

Постачальник одночасно з товаром зобов`язаний передати покупцеві його приналежності та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до актів цивільного законодавства (п. 1.2 договору).

Пунктом 2.1 договору встановлено, що асортимент, кількість та якість товару, що поставляється згідно з договором, визначається специфікаціями.

Ціна договору визначається вартістю (ціною) товару, переданого постачальником покупцеві згідно зі специфікацією протягом строку дії договору (п. 3.1 договору).

Згідно з пунктом 3.2 договору ціна товару формується за цінами постачальника, встановленими на момент підписання сторонами договору, специфікації. Після здійснення покупцем 100% оплати (попередньої оплати) за товар покупець не має права змінювати в односторонньому порядку загальну вартість товару.

За умовами пункту 3.3 договору оплата товару здійснюється у національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у договорі, протягом строку та на умовах, зазначених у специфікації до договору.

Відповідно до пункту 3.4 договору днем оплати вважається день зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Покупець при оплаті товару у платіжному документі (дорученні тощо) повинен вказати номер, дату і назву договору, за яким здійснюються платежі, а також послатися на специфікацію, видаткову накладну або рахунок-фактуру, за якими здійснюється платіж, із вказівкою назви, номера і дати такого документа (п. 3.5 договору).

Пунктом 4.1 договору встановлено, що постачальник зобов`язаний передати товар покупцеві на умовах та у строки, встановлені за окремою домовленістю сторін у специфікації.

За змістом пункту 4.2 договору обов`язок постачальника передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару у розпорядження покупцеві. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, визначений у порядку п. 4.1 договору, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей договору, зокрема шляхом маркування.

Згідно з пунктом 4.6 договору передача товару здійснюється при наявності в уповноваженої особи покупця права на отримання товару від постачальника шляхом проставлення на видатковій накладній підпису такої уповноваженої особи та завірення підпису печаткою (за наявності).

При поставці товару постачальник зобов`язаний передати покупцю оригінали видаткової накладної, рахунок-фактуру, документи, які посвідчують якість товару. Постачальник зобов`язаний надати покупцеві податкову накладну, складену в електронній формі, з дотриманням умови щодо її реєстрації згідно зі ст. 201 ПК України, з електронним підписом уповноваженої особи та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов`язань постачальника. Постачальник забезпечує реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних у визначений чинним законодавством термін та її надання покупцеві (п. 4.8 договору).

У випадку невиконання чи неналежного виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до законодавства України та умов договору (п. 6.1 договору).

У випадку порушення термінів або умов оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню від суми простроченого або неналежно виконаного зобов`язання у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на момент прострочення/неналежного виконання зобов`язання, за кожний день такого прострочення/неналежного виконання (п. 6.2 договору).

У випадку порушення терміну або умови оплати товару, що визначена в специфікації, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 20 відсотків від суми простроченого/неналежно виконаного зобов`язання. У разі якщо прострочення терміну або умови оплати товару перевищує 30 календарних днів, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 40 відсотків від суми простроченого/неналежно виконаного зобов`язання (п. 6.3 договору).

Згідно з пунктом 8.1 договору цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2025, але в будь-якому випадку до моменту повного виконання сторонами їх обов`язків, що виникли в період дії цього договору.

Договір вважається продовженим на тих самих умовах і на той самий строк, якщо жодна зі сторін за місяць до спливу терміну його дії не заявила про намір припинити договір (п. 8.5 договору).

Пунктом 9.5 договору встановлено, що специфікація договору є його невід`ємною частиною.

До договору сторонами підписано та скріплено їхніми печатками специфікацію № 2 від 09.09.2025 (далі - специфікація), відповідно до пункту 1.1 якої позивач зобов`язався передати, а відповідач - прийняти та оплатити в повному обсязі та в строки, зазначені в п. 1.3 цього додатку, товар - добриво азотно-фосфорно-калійне COMPLEX 15-15-15+8SO3+Zn у кількості 26,4 т за ціною 29000,00 грн без ПДВ за одиницю, а всього на суму 918720,00 грн з ПДВ (а.с. 28).

За умовами пункту 1.2 специфікації загальна вартість товару, що поставляється по цій специфікації, становить 918720,00 грн, у тому числі 20% ПДВ - 153120,00 грн.

Товар поставляється в термін до 15.09.2025 за умови виконання п. 1.4 цієї специфікації. Допускається поставка товару окремими партіями (п. 1.3 специфікації).

Згідно з пунктом 1.4 специфікації оплата за товар здійснюється частинами: 20% - до 12.09.2025, 80% - до 08.10.2025 шляхом перерахування покупцем на поточний рахунок постачальника вартості товару, що вказана в п. 1.2 цієї специфікації.

Форма оплати - безготівкова. Моментом оплати вважається зарахування коштів на поточний рахунок постачальника (п. 1.5 специфікації).

Товар поставляється на умовах CPT - склад покупця (с. Лобойківка, Петриківський р-н, Дніпропетровська обл.) згідно з Правилами Інкотермс 2010, на підставі письмової заявки покупця із зазначенням адреси складу поставки товару, направленої на адресу постачальника, на умовах та у строки, що визначені у п. 1.3 цієї специфікації (додатку). Доставка товару здійснюється найманим автотранспортом, послуги якого оплачує постачальник (п. 1.6 специфікації).

Відповідно до пункту 1.7 специфікації документом, що підтверджує факт отримання товару покупцем є видаткова накладна, в якій вказується найменування, кількість, ціна, загальна вартість товару, що поставляється.

Ця специфікація набуває чинності з моменту її підписання сторонами, скріплення печатками сторін і діє протягом строку дії договору поставки № 040801 від 04.08.2025, але у будь-якому випадку - до повного виконання обов`язків за договором (п. 1.9 специфікації).

На виконання зобов`язань за договором позивач у вересні 2025 року поставив відповідачеві товар - добриво азотно-фосфорно-калійне COMPLEX 15-15-15+8SO3+Zn у кількості 26,4 т на суму 918720,00 грн з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 922 від 12.09.2025, а також відповідною товарно-транспортною накладною, які підписані та скріплені печатками сторін без зауважень та заперечень (а.с. 29 - 30).

На оплату товару за договором позивач виставив відповідачу рахунок № ЦБ-516 від 09.09.2025 на суму 918720,00 грн з ПДВ (а.с. 29).

Поставлений товар відповідач оплатив частково в сумі 275392,00 грн, що підтверджується інформаційними повідомленнями про зарахування коштів № 335 від 10.09.2025 на суму 175392,00 грн (призначення платежу: "Сплата за селітру аміачну згідно рахунка № ЦБ-455 від 04.08.2025 року в сумі 146160,00 рн, ПДВ - 20% 29232,00 грн") та № 382 від 07.11.2025 на суму 100000,00 грн (призначення платежу: "Сплата за товар згідно рахунка № ЦБ-516 від 09.09.2025 року в сумі 83333,33 грн, ПДВ - 20% 16666,67 грн") (а.с. 31, 32).

В адресованому позивачеві листі вих. № 10/09 від 10.09.2025 відповідач просив вважати правильним наступне призначення платежу за платіжним документом № 335 від 10.09.2025 на суму 175392,00 грн: "Оплата за добриво азотно-фосфорно-калійне COMPLEX 15-15-15+8SO3+Zn згідно рахунка № ЦБ-516 від 09.09.2025, у т.ч. ПДВ 29232,00 грн" (а.с. 31).

У матеріалах справи також міститься підписаний сторонами та скріплений печатками останніх в електронному вигляді акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.08.2025 по 13.01.2026 за договором, відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем на 13.01.2026 становить 643328,00 грн (а.с. 32).

22.01.2026 позивач звернувся до відповідача з претензією про сплату суми основної заборгованості в сумі 634337,00 грн за договором поставки та нарахованих на основну суму заборгованості штрафних санкцій (пені та штрафу), інфляційних втрат та 3% річних у зв`язку з порушенням строків оплати (а.с. 33 - 36).

Відповідач зазначені кошти позивачу на його вимогу не сплатив, що й стало причиною виникнення спору у справі.

Предметом доказування у справі є обставини, пов`язані з поставкою позивачем товару за специфікацією № 2 від 09.09.2025 до договору та виконанням/невиконанням відповідачем обов`язку щодо повної та своєчасної оплати поставленого товару.

Згідно з частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За приписом частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу (ч. 1 ст. 693 ЦК України).

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з приписами статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Наявні у справі докази свідчать про те, що відповідач оплату товару в порядку та в строки, установлені специфікацією № 2 від 09.09.2025 до договору, не здійснив. Разом з тим позивач своє зобов`язання з поставки товару за договором виконав належним чином, у зв`язку з чим у відповідача, з урахуванням здійснених ним часткових платежів, існує заборгованість перед позивачем у сумі 643328,00 грн (918720,00 175392,00 100000,00 = 643328,00).

За частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями статей 76, 77 цього Кодексу визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Докази оплати відповідачем залишку вартості отриманого від позивача товару в сумі 643328,00 грн у матеріалах справи відсутні.

Позовні вимоги стосуються стягнення з відповідача основного боргу в сумі 634337,00 грн, що менше від наявної у відповідача заборгованості, однак узгоджується з правами позивача з урахуванням частини другої статті 14 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частини другої статті 237 цього Кодексу при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення основного боргу в сумі 634337,00 грн є обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами пункту 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За змістом частин першої третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пунктів 6.2, 6.3 договору за порушення строків оплати поставленого товару позивач заявив до стягнення з відповідача пеню в сумі 48848,23 грн, яка розрахована за загальний період з 12.09.2025 по 27.01.2026 (із заборгованості в сумі 8353,80 грн за період з 12.09.2025 по 07.11.2025; із заборгованості в сумі 734983,20 грн за період з 08.10.2025 по 07.11.2025; із заборгованості в сумі 634337,00 грн за період з 08.11.2025 по 27.01.2026), виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, а також штраф у сумі 551069,60 грн (40% - за прострочення в оплаті залишку 20% вартості поставленого товару на суму 8353,80 грн; за прострочення в оплаті 80% вартості поставленого товару на суму 734983,20 грн; за прострочення в оплаті залишку 80% вартості поставленого товару на суму 634337,00 грн).

Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку пені судом виявлено помилки у визначенні початкових дат її нарахування та базових величин заборгованості по періодам.

Крім того, позивачем при здійсненні розрахунку пені не враховано, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені.

Згідно з пунктом 1.4 специфікації № 2 від 09.09.2025 до договору оплата відповідачем 20% вартості товару - 183744,00 грн мала бути здійснена до 12.09.2025, а 80%, що становить 734976,00 грн - до 08.10.2025. При цьому фразеологічна конструкція цього пункту договору для визначення граничного строку виконання зобов`язання з прийменником «до» передбачає врахування дати, указаної перед цим прийменником, до строку на добровільне виконання зобов`язання.

Викладене відповідає мовним правилам та усталеній судовій практиці.

Зокрема, у постанові від 08.10.2018 у справі № 927/490/18 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначив, що прийменник «до» з календарною датою в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь (див. також постанови Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 803/350/17 та у справі № 815/4720/16, від 13.06.2018 у справі № 815/1298/17, від 14.08.2018 у справі № 803/1387/17, від 28.08.2018 у справі № 814/4170/15).

Зважаючи на здійснення відповідачем часткових розрахунків за поставлений товар 10.09.2025 у сумі 175392,00 грн та 07.11.2025 у сумі 100000,00 грн, прострочення в оплаті залишку 20% вартості поставленого товару на суму 8352,00 грн (183744,00-175392,00 = 8352,00) має місце з 13.09.2025 по 06.11.2025; прострочення в оплаті 80% вартості поставленого товару на суму 734976,00 грн - з 09.10.2025 по 06.11.2025.

З урахуванням викладеного, презумпції правомірності договору й свободи договору, меж позовних вимог та за наслідком здійсненого судом перерахунку похідні вимоги підлягають зменшенню.

Так, відповідно до пункту 6.2 договору фактичний розмір пені становить 47585,31 грн, з яких:

390,14 грн із заборгованості в сумі в сумі 8352,00 грн за період з 13.09.2025 по 06.11.2025;

18102,56 грн із заборгованості в сумі 734976,00 грн за період з 09.10.2025 по 06.11.2025;

29092,61 грн із заборгованості в сумі 634337,00 грн за період з 07.11.2025 по 27.01.2026.

Тож заявлена до стягнення пеня підлягає зменшенню на 1262,92 грн (48848,23-47585,31 = 1262,92).

Розрахунок штрафу позивачем також здійснено помилково з тих самих підстав, що і розрахунок пені, а також з огляду на неправомірність як визначення сторонами штрафу у розмірі 20% так і розрахунку штрафу позивачем у розмірі 40% - 293993,28 грн із заборгованості в сумі 734983,20 грн за період з 08.10.2025 по 07.11.2025.

Так, у постанові від 01 червня 2021 року у справі № 910/12876/19 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу та можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань надано сторонам частинами другою та четвертою статті 231 ГК України. В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, а також приписами статті 546 ЦК України та статті 231 ГК України (п. 7.38).

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (п. 7.39).

Водночас, аналізуючи правомірність можливості стягнення двох видів штрафу, передбачених договором, за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, зокрема, передбаченого договором штрафу в розмірі 10% від орієнтованої вартості робіт за договором та додаткового штрафу в розмірі 20% від орієнтовної вартості робіт за договором у разі відмови від надання послуг (порушення строків надання послуг на строк понад 30 календарних днів) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що стягнення штрафу за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 10 календарних днів та штрафу за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 30 календарних днів є подвійною відповідальністю за порушення зобов`язання, оскільки, за обставинами справи вбачається, що відповідач вчинив єдине порушення, яке полягає в простроченні виконання зобов`язання за договором на строк понад 30 календарних днів, і вказаний строк охоплює порушення зобов`язання на строк понад 10 календарних днів (п. 7.45).

Одночасне стягнення штрафу за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 10 календарних днів та штрафу за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 30 календарних днів є подвійним стягненням штрафу за несвоєчасне виконання зобов`язання, що не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути двічі притягнутий до відповідальності одного виду (п. 7.46).

У справі, що розглядається, у період з 13.09.2025 по 06.11.2025 (55 днів) мало місце прострочення відповідачем в оплаті поставленого товару на суму 8352,00 грн. На вказану суму, враховуючи позицію позивача та неможливість виходу суду за межі позову, і підлягає нарахуванню штраф у розмірі 40% за прострочення в оплаті понад 30 днів.

У період з 09.10.2025 розпочалося порушення виконання відповідачем зобов`язання щодо сплати 80% плати за товар (734976,00 грн) й на дату звернення позивача до суду повністю це зобов`язання не виконано. Станом на 06.11.2025 (з 09.10.2025) прострочка в оплаті 734976,00 грн становить 29 днів.

У зв`язку з триваючим порушенням цього грошового зобов`язання позивач правомірно розрахував штраф 40%, який визначив у сумі 253734,80 грн із заборгованості в сумі 634337,00 грн за період з 08.11.2025 по 27.01.2026 (81 день), що є його правом.

Арифметично розрахунок здійснений правильно.

За наслідком здійсненого судом перерахунку фактичний розмір штрафу становить 257075,60 грн, з яких:

3340,80 грн за прострочку в оплаті з 13.09.2025 по 06.11.25 (8352,00х40% = 3340,80);

253734,80 грн за прострочку в оплаті, визначену позивачем з 08.11.2025 по 27.01.2026 (634337,00х40% = 253734,80 грн).

Водночас за приписами частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3 ст. 551 ЦК України).

При цьому чинне законодавство України не містить переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням усіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо. Тлумачення вказаних норм свідчить, що закон не передбачає вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 15.02.2018 у справі № 467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі № 367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі № 752/15421/17.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 убачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватися на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18.

Отже, за своєю правовою природою штрафні санкції є засобами стимулювання боржника до належного виконання свого обов`язку.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

За приписом частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Визначаючи розмір похідних вимог, що підлягають стягненню на користь позивача, суд також керується нормативними приписами статті 3 ЦК України, згідно з якою одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

За частинами першою, третьою статті 13 цього Кодексу цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Отже, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватися на засадах справедливості, добросовісності, розумності, що безпосередньо передбачено частиною третьою статті 509 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Надаючи оцінку розміру заявленого до стягнення штрафу, суд приймає до уваги те, що докази негативних наслідків, збитків позивача, їх розміру від порушення відповідачем грошового зобов`язання, а також пояснення/обгрунтування необхідності застосування великого розміру штрафу - 40% у матеріалах справи відсутні. При цьому з огляду на зазначені нормативні приписи, конституційний принцип законності - стрижневий елемент верховенства права та задеклароване у статті 6 Конвенції з прав людини право кожного на справедливий суд, свобода договору у цьому сенсі не може бути таким достатнім обгрунтуванням.

Викладені обставини, з урахуванням правової природи неустойки (зокрема штрафу), її, перш за все, стимулюючого значення для виконання договірних зобов`язань, дозволяють дійти висновку про наявність підстав для зменшення 257075,60 грн штрафу, який становить 40,5% від суми заявленого до стягнення основного боргу (257075,60х100/634337,00 = 40,5).

З огляду на очевидну неспівмірність суми штрафу, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, зменшити розмір штрафу, який підлягає до стягнення з відповідача.

Відтак суд зменшує 257075,60 грн штрафу до 141424,78 грн, що становить 55% від зазначеної суми штрафу (141424,78х100/257075,60 = 55,01) та 22,3% від заявленого до стягнення основного боргу (141424,78х100/634337,00 = 22,29).

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заявлені позивачем до стягнення з відповідача 3% річних у загальній сумі 6134,96 грн розраховані за загальний період з 12.09.2025 по 27.01.2026.

Розрахунок 3% річних позивачем здійснено помилково з тих самих підстав, що й розрахунок пені та штрафу.

За наслідком здійсненого судом перерахунку фактичний розмір 3% річних становить 6012,74 грн, у зв`язку з чим заявлені до стягнення 3% річних підлягають зменшенню на 122,22 грн (6134,96-6012,74 = 122,22), з яких:

37,76 грн із заборгованості із заборгованості в сумі 8352,00 грн за період з 13.09.2025 по 06.11.2025;

1751,86 грн із заборгованості в сумі 734976,00 грн за період з 09.10.2025 по 06.11.2025;

4723,12 грн із заборгованості в сумі 634337,00 грн за період з 07.11.2025 по 27.01.2026.

Заявлені позивачем до стягнення з відповідача інфляційні втрати в загальній сумі 10526,42 грн розраховані за загальний період з вересня 2025 року по грудень 2025 року.

Щодо порядку розрахунку інфляційних втрат суд зазначає таке.

Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №905/21/19 наведено формулу за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.

Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19.

Крім того, об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 надала роз`яснення, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Перевіркою розрахунку інфляційних втрат судом установлено, що позивач неправомірно здійснив їх нарахування за вересень, жовтень 2025 року із заборгованості на суму 8353,80 грн, оскільки в указаний період заборгованість відповідача фактично становила 8352,00 грн. Неправомірно здійснено позивачем також нарахування інфляційних втрат за жовтень 2025 року із заборгованості на суму 734983,20 грн, оскільки в указаний період заборгованість відповідача становила 734976,00 грн.

Після здійсненого судом перерахунку інфляційні втрати фактично становлять 10526,33 грн, з яких:

100,45 грн із заборгованості в сумі 8352,00 грн за вересень-жовтень 2025 року (з урахуванням індексів інфляції: вересень 2025 року 100,3%; жовтень 2025 року 100,9%);

6614,78 грн із заборгованості в сумі 734976,00 грн за жовтень 2025 року (з урахуванням індексу інфляції 100,9%);

3811,10 грн із заборгованості в сумі 634337,00 грн за листопад-грудень 2025 року (з урахуванням індексів інфляції: листопад 2025 року 100,4%; грудень 2025 року 100,2%).

Тож заявлені до стягнення інфляційні втрати підлягають зменшенню на 0,09 грн, тобто до 10526,33 грн (10526,42-10526,33 = 0,09).

З урахуванням наведеного законними й обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача 839886,16 грн, з яких: 634337,00 грн - основний борг, 47585,31 грн - пеня, 141424,78 грн - штраф, 10526,33 грн - інфляційні втрати, 6012,74 грн - 3% річних.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує таке.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України).

У доданому до позовної заяви попередньому розрахунку судових витрат позивачем у справі попередньо визначено витрати на професійну правничу допомогу сумі 40000,00 грн.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (ч. 3 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частин першої третьої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Вирішуючи питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

На підтвердження витрат на послуги адвоката позивачем надані (в копіях): договір про надання правничої допомоги № 4/26 від 13.01.2026 з додатком 1 до нього (Перелік правничої допомоги, що надається Адвокатським бюро "Ірини Остапенко "АРГО ГРУП" із зазначенням орієнтовної вартості); витяг з Єдиного реєстру адвокатів України; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 515 від 22.11.2007; ордер серії ВІ № 1368470 від 27.01.2026 на надання адвокатом Остапенко Іриною Олександрівною правничої допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю "ФІЛД ФАРМ" у Господарському суді Дніпропетровської області; платіжну інструкцію № 111 від 22.01.2026 на суму 25000,00 грн; акт прийому-передачі послуг від 20.03.2026 за договором про надання правничої допомоги № 4/26 від 13.01.2026 на суму 41000,00 грн; банківську виписку АТ КБ "Приватбанк" за період з 20.03.2025 по 20.03.2026 (а.с. 18 - 24, 72-73).

При цьому за змістом пункт 1.1 договору про надання правничої допомоги № 4/26 від 13.01.2026 (далі - договір) клієнт - ТОВ "ФІЛД ФАРМ" замовляє виконавцю - Адвокатському бюро "Ірини Остапенко "АРГО ГРУП" надання правничої допомоги по захисту прав і законних інтересів у судах усіх рівнів та юрисдикцій, підприємствах, установах, організаціях будь-якої форми власності у спорах з фізичними, юридичними особами та державою.

Правнича допомога надається клієнту виконавцем на платній основі відповідно до умов, визначених цим договором (п. 1.2).

Відповідно до пункту 2.1 договору сторони визначили характер правничої допомоги, яка надається за цим договором: виконавець надає правову допомогу у вигляді забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів клієнта; представництва інтересів клієнта в будь-яких судах (у т.ч. в будь-яких інстанціях), а також в інших державних органах (у т.ч., але не виключно, правоохоронних, контролюючих тощо) та органах місцевого самоврядування, перед фізичними та юридичними особами, в органах державної виконавчої служби та перед приватними виконавцями; надання клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Підпунктом 2.2.1 пункту 2.2 договору встановлено, що на виконання п. 2.1 цього договору клієнт надає право (уповноважує) виконавця представляти інтереси клієнта, захищати клієнта у всіх судових органах (у т.ч. в судах першої інстанції, судах апеляційної інстанції, суді касаційної інстанції) та у всіх судочинствах (у т.ч., але не виключно, у господарському, цивільному, адміністративному, кримінальному, у справах про адміністративні правопорушення тощо), у наказному, позовному, окремому та будь-яких інших провадженнях з правом: складати, підписувати та подавати позовні заяви, цивільні позови у кримінальному провадженні, відзиви на позовні заяви, відповіді на відзиви, заперечення, пояснення, вимоги, клопотання, заяви про видачу судових наказів або виконавчих листів, апеляційні скарги, касаційні скарги, заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, додатки до них та будь-які інші документи; засвідчувати копії (фотокопії) документів, які надаються клієнтом суду (у тому числі, за допомогою аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису); протягом усього часу розгляду справи змінити підставу або предмет позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, визнати позов повністю або частково, пред?явити зустрічний позов, укласти мирову угоду; знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів, долучених до справи; одержувати рішення, ухвали, постанови, їх копії, виконавчі листи, накази та будь-які інші документи; брати участь у судових засіданнях; подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі, а також свідкам, експертам, спеціалістам; заявляти клопотання та відводи; давати усні та письмові пояснення суду; подавати свої доводи, аргументи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб; знайомитися з журналом судового засідання, знімати з нього копії та подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти; оскаржувати рішення, ухвали, постанови суду (у т.ч. підписувати апеляційні та касаційні скарги, заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами); користуватися іншими процесуальними правами, встановленими ЦПК України, ГПК України, КАС України для учасників справи (сторін (позивача та відповідача, заявника та боржника, заявника та заінтересованої особи) та третіх осіб), їх представників; КУпАП для осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення (особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідка, потерпілого тощо), їх захисників, представників; КПК України для сторін (підозрюваного, обвинуваченого, виправданого, засудженого, потерпілого тощо) та інших учасників (заявника, цивільного позивача, цивільного відповідача, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, свідка тощо) кримінального провадження, їх захисників, представників.

За умовами пункту 4.1 договору оплата за надання правничої допомоги здійснюється клієнтом у безготівковій формі шляхом передоплати авансу, відповідно до орієнтовної вартості правничої допомоги, визначеної в Додатку 1 (Перелік правничої допомоги, що надається Адвокатським бюро "Ірини Остапенко "АРГО ГРУП" із зазначенням орієнтовної вартості).

Після відпрацювання авансу, що може, на вимогу клієнта, підтверджуватися актом приймання-передачі, подальша оплата гонорару проводиться за фактом надання послуги, виконання роботи, відповідно до орієнтовної вартості правничої допомоги, визначеної в Додатку 1, протягом 3 (трьох) днів.

Орієнтовну вартість правничої допомоги визначено в Додатку 1 до договору. Вартість правничої допомоги переглядається виконавцем не частіше як 2 рази на рік. При такому збільшенні, на вимогу клієнта, може укладатися Додаток до договору, в іншому випадку такий Додаток не укладається (п. 4.2 договору).

Згідно з пунктом 4.3 договору порядок обрахунку вартості гонорару визначається відповідно до орієнтовної вартості правничої допомоги, визначеної в Додатку 1.

Відповідно до пункту 4.4 договору при визначенні розміру гонорару враховується: обсяг і час роботи, що потрібний виконавцю для належного виконання доручення; ступінь складності правових питань, що стосуються доручення; вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю виконавцем інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання; необхідність виїзду виконавця у відрядження; важливість доручення з точки зору інтересів клієнта; особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; характер і тривалість професійних відносин виконавця з клієнтом; кваліфікація, професійний досвід, науково-теоретична підготовка та репутація виконавця.

Розмір гонорару не залежить від досягнення або недосягнення виконавцем позитивного результату, якого бажає клієнт (п. 4.5 договору).

Оплата за цим договором здійснюється не пізніше 3-х днів з моменту отримання клієнтом рахунка (п. 4.8 договору).

У пункті 7.1 договору встановлено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного його виконання.

Представництво інтересів позивача у справі здійснювалося, зокрема адвокатом Остапенко Іриною Олександрівною на підставі ордеру серії ВІ № 1368470 від 27.01.2026 на надання правничої допомоги, який видано Адвокатським бюро "Ірини Остапенко "АРГО ГРУП".

Актом прийому-передачі від 20.03.2026 на суму 41000,00 грн сторони договору підтвердили надання Адвокатським бюро "Ірини Остапенко "АРГО ГРУП" як виконавцем клієнту - Товариству з обмеженою відповідальністю "ФІЛД ФАРМ" наступних послуг (а.с. 72):

- складання позовної заяви про стягнення основного зобов`язання, пені, штрафу, інфляційних втрат та 3% річних (21 стор.), формування пакету для подальшого подання до суду, складання та відправлення вимоги (претензії) про повернення коштів (5 стор.) (вартість послуг 25000,00 грн);

- участь у судовому засіданні 03.03.2026 об 11:00 год у справі № 904/312/26 (вартість послуг 8000,00 грн);

- участь у судовому засіданні 25.03.2026 о 16:00 год у справі № 904/312/26 (вартість послуг 8000,00 грн).

Як убачається з долученої до матеріалів справи банківської виписки АТ КБ "Приватбанк" зазначені послуги на загальну суму 41000,00 грн оплачені позивачем у повному обсязі (а.с. 73).

Аналізуючи в контексті зазначених правових критеріїв заявлені позивачем до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в сумі 41000,00 грн, суд приймає до уваги також статтю 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з якою гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Разом з тим при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також із критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Наявними у справі доказами підтверджується факт отримання позивачем професійної правничої допомоги у вигляді визначених договором про надання правничої допомоги № 4/26 від 13.01.2026 послуг, вартість яких визначена сторонами в акті прийому-передачі від 20.03.2026, в сумі 41000,00 грн, тобто у фіксованому розмірі.

З аналізу норми статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" вбачається, що гонорар може встановлюватися у формах фіксованого розміру або погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Відтак фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених договором про надання правової (правничої) допомоги умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.01.2023 у справі № 910/8342/21, визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас у частині п`ятій статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в п.п. 119, 120 постанови від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

З огляду на викладене, враховуючи законодавчі критерії визначення витрат на професійну правничу допомогу при їх розподілі, а також зважаючи на критерій розумного розміру, що пропагується й застосовується Європейським судом з прав людини, суд доходить висновку про недостатню обґрунтованість позивачем в аспекті необхідних/неминучих його витрат на професійну правничу допомогу заявлені ним витрати в сумі 41000,00 грн.

Приймаючи до уваги безспірність позову, а також категорію справи, яка за її обставинами не є надзвичайно складною очевидно, що вартість наданої адвокатом правничої допомоги у цій справі не може бути покладена на відповідача відповідно до загального правила розподілу судових витрат.

Прийнятною в аспекті розумності й обґрунтованості сумою витрат на професійну правничу допомогу у цій справі, яку можливо в порядку розподілу за частиною п`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на відповідача, суд вважає 35600,00 грн.

Відтак на відповідача покладаються заявлені позивачем до стягнення витрати на професійну правничу допомогу частково в сумі 35600,00 грн.

Отже, відповідно до частин першої, четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог покладається судовий збір у сумі 11466,44 грн (955536,98х15010,99/1250916,21 = 11466,44) та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 35600,0 грн. При цьому зменшення судом штрафу з 257075,60 грн до 141424,78 грн не впливає на розподіл між сторонами судових витрат. Решта судового збору в сумі 3544,55 грн (15010,99-11466,44 = 3544,55) за подання позову покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 20, 73-79, 86, 91, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІЛД ФАРМ" до Фермерського господарства "АГРОПАРТНЕР ПЛЮС 21" про стягнення 1 250 916,21 грн, з яких: 634 337,00 грн основний борг, 48 848,23 грн пеня, 551 069,60 грн штраф, 10526,42 грн інфляційні втрати, 6134,96 грн - 3% річних задовольнити частково.

Стягнути з Фермерського господарства "АГРОПАРТНЕР ПЛЮС 21" (ідентифікаційний код 44624676; місцезнаходження: 51800, Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, смт Петриківка(з), вул. Берегова, буд. 23) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІЛД ФАРМ" (ідентифікаційний код 45280158; місцезнаходження: 36022, м. Полтава, пров. Ламаний, буд. 1А) основний борг у сумі 634337,00 грн, пеню в сумі 47 585,31 грн, штраф у сумі 141 424,78 грн, інфляційні втрати в сумі 10 526,33 грн, 3% річних у сумі 6 012,74 грн, судовий збір у сумі 11 466,44 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 35 600,00 грн.

У решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 08.04.2026.

Суддя І.І. Колісник