УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення

м. Київ

23.03.2026Справа № 910/5818/24

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Норд

про розстрочення виконання рішення суду у справі 910/5818/24

За позовом Акціонерного товариства Укрпошта

до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Норд

про стягнення 791 336,57 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники учасників справи:

Від стягувача: Соболь М.П.;

Від боржника (заявника): не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство (далі - АТ) "Укрпошта" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) Фірма "Норд" про стягнення 791 336,57 грн, з яких: 751 457,15 грн пені та 39 879,42 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем, як виконавцем, умов договору № 140423-07Е від 17.04.2023 (далі - договір) в частині повного та своєчасного надання позивачу, як замовнику, послуг.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.12.2024 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ТОВ Фірма "Норд" на користь АТ "Укрпошта" 751 457,15 грн пені, 39 879,42 грн штрафу та 11 870,05 грн судового збору за подання позову.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2025 залишено без змін рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2024 у справі №910/5818/24.

26.05.2025 через систему Електронний суд від представника відповідача надійшла заява про розстрочення виконання рішення суду.

30.05.2025 на виконання рішення суду від 11.12.2024, яке залишено без змін постановою ПАГС від 13.05.2025, у справі №910/5818/24 судом видано наказ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2025 відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Норд про зупинення вчинення виконавчих дій за наказом Господарського суду міста Києва у справі №910/5818/24; призначено розгляд заяви боржника про розстрочення виконання рішення суду на 09.06.25.

Судом у судовому засіданні 09.09.2025 постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про задоволення клопотання представника стягувача та оголошено перерву у судовому засідання по розгляду заяви до 23.06.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2025 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Норд про розстрочення виконання рішення суду відмовлено.

06.03.2026 через систему Електронний суд від представника боржника надійшла заява про розстрочення виконання рішення суду, в якій боржник просить суд розстрочити виконання рішення Господарського суду міста Києва від 11 грудня 2024 року у справі № 910/5818/24 у частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма НОРД на користь Акціонерного товариства Укрпошта залишку заборгованості у сумі 697 953,69 гривень, строком на 12 місяців з дня набрання законної сили ухвалою суду про розстрочку та встановити порядок виконання рішення шляхом сплати заборгованості за графіком платежів, наведеним у розділі 6.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.03.2026 заяву про розстрочення виконання рішення суду призначено до розгляду на 23.03.2026.

16.03.2026 через систему «Електронний суд» від представника стягувача надійшли заперечення на заяву про розстрочення виконання рішення суду.

Представник стягувача у судовому засіданні 23.03.2026 заперечив проти задоволення заяви боржника про розстрочення виконання рішення.

Представник боржника у судове засідання 23.03.2026 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про доставку процесуального документа до електронного кабінету особи від 13.03.2026.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Норд про розстрочення виконання рішення суду у справі 910/5818/24, суд зазначає наступне.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 статті 331 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма Норд звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про розстрочення виконання рішення суду у справі 910/5818/24.

В обґрунтування вказаної заяви, заявником вказано, що листом від 02 червня 2025 року № 0206/3 останній звернувся до АТ «Укрпошта» з пропозицією погодити розстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 11 грудня 2024 року у справі № 910/5818/24, проте у відповіді на лист АТ «Укрпошта» відмовило у погодженні розстрочки та запропонувало виконати рішення у повному обсязі в найкоротші строки.

Боржник зазначає, що станом на 31 грудня 2025 року загальний обсяг активів становить 3 968,1 тисяч гривень, у структурі активів: необоротні активи 83,3 тисяч гривень; оборотні активи 3 884,8 тисяч гривень. Основну частину оборотних активів становить дебіторська заборгованість: 1 819,8 тисяч гривень за товари, роботи та послуги; 2 007,5 тисяч гривень інша поточна дебіторська заборгованість.

Крім того, боржник зазначає, що за виписками жовтня грудня 2025 року вихідний залишок становить 0,00 грн, а у січні 2026 року операції відсутні, що, за доводами відповідача, прямо підтверджує відсутність вільного платіжного ресурсу на момент звернення до суду.

Таким чином, як стверджує боржник, переважна частина активів товариства представлена не ліквідними коштами, а дебіторською заборгованістю та виробничими активами, а тому сума, що підлягає примусовому стягненню, є економічно неспівмірною з обсягом наявних ліквідних коштів підприємства.

Враховуючи наведене вище, боржник з метою забезпечення реального та поступового виконання рішення Господарського суду міста Києва просить встановити розстрочку виконання рішення у частині залишку заборгованості у сумі 697 953, 69 гривень строком на 12 місяців з дня набрання законної сили ухвалою суду про розстрочку, за наступним графіком платежів: 1. 25.02.2026 58 162,81 грн 2. 25.03.2026 58 162,81 грн 3. 25.04.2026 58 162,81 грн 4. 25.05.2026 58 162,81 грн 5. 25.06.2026 58 162,81 грн 6. 25.07.2026 58 162,81 грн 7. 25.08.2026 58 162,81 грн 8. 25.09.2026 58 162,81 грн 9. 25.10.2026 58 162,81 грн 10. 25.11.2026 58 162,81 грн 11. 25.12.2026 58 162,81 грн 12. 25.01.2027 58 162,78 грн.

Частиною 3 статті 331 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Частиною 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Суд звертає увагу, що при застосуванні положень частини 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України в частині визначення строку розстрочення виконання судового рішення має враховуватись дата ухвалення такого рішення.

Визначений нормою частини 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України строк для розстрочення виконання судового рішення (один рік) є присічним; чинним законодавством не передбачена можливість його поновлення чи продовження.

Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 вказаного Кодексу, і за наявності обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, господарський суд має право відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Вирішуючи питання про розстрочення виконання рішення, господарський суд враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору (ч. 4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто, підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк.

При цьому, вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

У відповідності до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з частиною першою статті 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов`язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі Шмалько проти України (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача при їх наданні суди, в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно з якою "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначені судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд з прав людини зазначає, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а, отже, сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

З урахуванням підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення судом встановлено, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника, порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у статті 6 Конвенції.

У постанові Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 905/2912/15 вказано, що надання відстрочення (розстрочення) виконання судового рішення є процесуальною дією суду, яка регламентована статтею 331 Господарського процесуального кодексу України та вчиняється судом за встановлення обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим. Відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення. При відстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів до забезпечення позову (частини п`ята, шоста статті 331 Господарського процесуального кодексу України). Отже, законодавцем визначено чіткі критерії для застосування відстрочення виконання судового рішення, обмежено строк надання такого відстрочення виконання, передбачено можливість вжиття заходів забезпечення на період дії відстрочки та не передбачено можливості настання наслідків щодо порушення конституційного принципу обов`язковості виконання судового рішення.

Отже, так як рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/5818/24, виконання якого заявник просить суд розстрочити, було ухвалено 11.12.2024, то станом на дату розгляду судом поданої заявником (боржником) заяви строк, встановлений у ч. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, вже сплив, що є підставою для відмови у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Норд про розстрочення виконання рішення суду у справі 910/5818/24.

Згідно з ч. 7 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Керуючись статтями 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Норд про розстрочення виконання рішення суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена у порядку і строк, встановлені ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано 02.04.2026 року.

Суддя М.Є. Літвінова