ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2026м. ДніпроСправа № 904/7432/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ''Спецстройтранс'', м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС КР", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості в розмірі 105 580, 61 грн.

Суддя Ліпинський О.В.

Представники: справу розглянуто без повідомлення (виклику) учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ''Спецстройтранс'' (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС КР" (надалі - Відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 105 580,61 грн. , з яких: 100 320,00 грн. - сума основного боргу, 401, 28 грн. - інфляційні втрати, 428, 76 грн. - 3% річних, 4 430, 57 грн. - пеня.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням Відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати послуг, наданих Позивачем в рамках договору № 2110/25 від 21.10.2025 року, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг) № 1079 від 22.10.2025 та № 1121 від 03.11.2025.

Ухвалою суду від 05.01.2026 року відкрито провадження у справі № 904/7432/25, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників, відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України.

У встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі строк, Відповідач відзив на позов не подав.

За змістом поданих письмових пояснень, Відповідач заперечив факт надання послуг за актом №1121 від 03.11.2025. Також Відповідач зазначив, що у останнього не виник обов`язок сплачувати вартість послуг відповідно до п. 2.3. Договору, оскільки, матеріали справи не містять доказів направлення чи отримання Відповідачем рахунків на оплату, на які посилається Позивач.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення ухвалено без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

21.10.2025 року між Позивачем (Виконавцем) та Відповідачем (Замовником) укладено Договір про надання послуг №2110/25 (надалі - Договір)

Згідно п. 1.1. Договору у порядку та умовах, визначених цим Договором Виконавець надає Замовнику послуги будівельної техніки (екскаватора-навантажувача, грейдера, катка, екскаватора, фрези дорожньої - тощо) (далі по тексту - Спецтехніка) на об`єктах Замовника, а Замовник приймає надані послуги та оплачує їх вартість на умовах цього Договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору у порядку та умовах, визначених цим Договором Виконавець надає Замовнику послуги вантажними самоскидами (далі по тексту - Транспортні засоби) у міському, приміському й міжміському сполученні, з перевезення вантажу (асфальтобетонної суміші, вапняку, розкривних порід, будівельного сміття, щебеневої продукції, відсіву, піску, шлаку тощо) надалі автомобільні послуги, а Замовник приймає надані послуги та оплачує їх вартість на умовах цього Договору.

Транспортні засоби та спецтехніка яка залучаються для надання послуг за цим Договором, найменування послуг, їх кількість та вартість (ціна), зазначаються в Додаткових угодах, Специфікаціях до Договору, а також у рахунках. Загальна сума Договору визначається загальною сумою всіх актів виконаних робіт (наданих послуг). Обслуговування Транспортних засобів та спецтехніки при наданні послуг за цим договором здійснюється персоналом (операторами/водіями) Виконавця (п.п. 1.3., 1.4. Договору).

Пунктами 1.5., 1.6. Договору передбачено, що заправку дизельним паливом Транспортних засобів та спецтехніки здійснює Виконавець за власний рахунок. Перелік, строки надання та виконання Послуг, а також їх вартість за взаємною згодою Сторін можуть коригуватися в процесі надання Послуг шляхом оформлення Сторонами додаткових угод, специфікацій до цього Договору

Згідно п. 2.1. Договору Сторони домовились, що розрахунки за надані послуги здійснюються Замовником на підставі рахунку/рахунків Виконавця протягом п`яти (5) робочих днів - за п`ятнадцять (15) календарних днів надання послуг спецтехнікою.

Відповідно до п. 2.2. Договору вартість наданих Послуг визначається Виконавцем на підставі додаткової угоди(д) про договірну ціну до Договору які визначені у додатках до Договору, яка є невід`ємною частиною до дійсного Договору.

Пунктом 2.3. Договору передбачено, що оплата за послуги здійснюється Замовником в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів у національній валюті України (гривні) на поточний рахунок Виконавця, який вказаний у реквізитах даного Договору, на підставі рахунку, наданого Замовнику.

Датою оплати є дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок Виконавця, під банківськими днями слід розуміти офіційні робочі дні в Україні. Загальна сума Договору визначається загальною сумою всіх Актів виконаних робіт (наданих послуг) (п.п. 2.4., 2.5. Договору).

Згідно п. 3.1. Договору здача-приймання наданих Послуг здійснюється Сторонами шляхом підписання Актів здачі-приймання наданих Послуг (надалі за текстом "Акт" ) за фактом надання таких послуг. Для цього Виконавець подає на розгляд та погодження Замовника на наступний день після надання послуг Акт, в якому фіксується загальний обсяг наданих Виконавцем Послуг, а Замовник впродовж 2 (двох) календарних днів з моменту отримання Акту від Виконавця підписує Акт або надає обґрунтовану відмову від підписання Акту на електронну адресу Виконавця: та у систему електронного документообігу "М.Е.Dос".

Відповідно до п. 3.2. Договору податкова накладна має бути оформлена і зареєстрована Виконавцем в єдиному реєстрі податкових накладних, як то передбачено ст. 201 ПК України. У випадках зміни вимоги до оформлення податкової накладної, порядком її реєстрації, надання та інших випадків, Виконавець застосовує діючий Закон та інші нормативні акти для виконання такого виду зобов`язань.

Пунктом 3.3. Договору сторони погодили, що фактом, який підтверджує передачу Виконавцем та приймання Замовником наданих у повному обсязі Послуг за цим Договором, є Акт, який датується днем надання Послуг. Акт складається Виконавцем в 2 (двох) оригінальних примірниках, та який/які мають бути підписані, скріплені печаткою Виконавця та надані Замовнику не пізніше 2 (двох) робочих днів з дати їх підписання Виконавцем.

В Акті Сторони фіксують найменування наданих послуг, їх кількість та вартість. Послуги вважаються наданими після підписання Акту наданих послуг. У разі не мотивованого не підписання Акту наданих послуг протягом 2-х календарних днів, послуги вважаються прийнятими і підлягають оплаті (п. 3.4. Договору).

Згідно п. 4.1. Договору послуги щодо експлуатації Транспортних засобів та спецтехніки надаються Виконавцем за усною чи письмовою заявкою Замовника, яка направляється в телефонному вигляді або в електронному на поштову скриньку Виконавця. В заявці зазначається місце проведення робіт, тип необхідних Транспортних засобів та спецтехніки, дату початку робіт, термін роботи, а також інші умови, які ускладнюють процес експлуатації (в разі їх наявності).

Відповідно до п. 4.2. Договору Замовник повинен надати заявку на послуги Транспортних засобів та спецтехніки не пізніше ніж за добу, що передує дню в якому потрібно отримати послуги. Час фактичного надання послуг фіксується уповноваженими на те представниками Сторін (час початку та час закінчення надання послуги) в змінному рапорті Виконавця. По закінченню надання послуг, кожного тижня Сторонами складається Акт надання послуг (п.п. 4.3., 4.4. Договору).

Пунктом 4.5. Договору сторони погодили, що при неповернені Замовником у термін, визначений пунктами 3.5. Договору, підписаного Акту/Актів виконаних робіт (наданих послуг), або ненадання обґрунтованих заперечень з приводу об`єму робіт (обсягу послуг), вважається, що послуги в даному періоді надані Виконавцем у повному обсязі і прийняті Замовником без зауважень, а Акт/Акти виконаних робіт (наданих послуг) вважається підписаними двома Сторонами.

Як зазначає Позивач в своєму позові, протягом дії договору Відповідачу було надано послуги на загальну суму 300 320,00 грн.

Для здійснення оплати наданих послуг Позивачем були виписані рахунки № 615 від 22.10.2025 та № 578 від 23.10.2025.

З метою оформлення передачі наданих послуг, Позивачем були сформовані та підписані Акти здачі-приймання робіт (надання послуг) № 1079 від 22.10.2025 на суму 80 000,00 грн. та № 1121 від 03.11.2025 року на суму 220 320,00 грн. Зазначені акти направлені на адресу Відповідача засобами електронного документообігу.

Відповідач Акт № 1079 підписав без заперечень, Акт № 1121 залишався без підпису та пояснень причин відмови від його підписання.

Як свідчать надані у справу докази, за надані послуги Відповідач розрахувався частково, сплативши суму 200 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №764 від 24.10.2025 року (а.с. 21), у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість перед Позивачем в розмірі 100 320,00 грн.

На час розгляду справи доказів сплати заборгованості суду не надано.

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно, ставляться, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, невиконання зобов`язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі у вигляд обов`язку сплатити неустойку.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За своєю правовою природою, неустойка (пеня, штраф) є видом забезпечення виконання зобов`язання.

Пунктами 6.4. Договору сторони погодили, що у випадку несплати та прострочення сплати за отримані послуги згідно п. 2.1 Договору, Замовник сплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (НБУ) (на дату виникнення боргу), від суми заборгованості за кожний день прострочення.

На підставі наведеного пункту Договору, у зв`язку із простроченням відповідачем оплати наданих послуг, Позивач вимагає стягнення пені в розмірі 4 430, 57 грн. за загальний період прострочення з 08.11.2025 року 29.12.2025 року.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить суд стягнути з Відповідача 3% річних в сумі 428,76 грн. за період з 08.11.2025 року 29.12.2025 року, а також, інфляційні втрати в сумі 401,28 грн., що нараховані за листопад 2025 року.

Здійснивши перевірну наданих Позивачем розрахунків, суд дійшов висновку, що визначення розміру пені, відсотків річних та інфляційних втрат проведено арифметично вірно.

Стосовно заперечень Відповідача щодо ненадання послуг за актом №1121 від 03.11.2025 року, суд зазначає наступне.

Як убачається з матеріалів справи, на виконання вимог ст. 201 Податкового кодексу України Позивачем було складено та зареєстровано податкові накладні від 22.10.2025 на суму 80 000,00 грн., від 24.10.2025 на суму 200 000,00 грн. та від 03.12.2025 на суму 20 320,00 грн. (а.с. 24-29)

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, тобто спричиняють правові наслідки.

Підставою для виникнення в платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником ПДВ при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 910/23097/17.

З урахуванням наведеного Верховний Суд зазначив, що оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі, господарські суди повинні враховувати фактичні дії як постачальника так і покупця щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару.

Якщо сторона заперечує факт передачі товару за договором поставки за видатковими накладними, але одночасно реєструє податкові накладні на придбання товарів від постачальника та формує як покупець податковий кредит за фактом поставки товару на підставі спірних видаткових накладних, і жодним чином не пояснює свої дії та правову підставу виникнення в платника права на податковий кредит з ПДВ за цими накладними, то така поведінка сторони не є добросовісною та розумною. У такому випадку дії сторони з реєстрації податкових накладних засвідчують волю до настання відповідних правових наслідків, тому податкова накладна, виписана однією стороною в договорі (постачальником) на постачання послуг на користь другої сторони (покупця), може бути допустимим доказом факту прийняття товару від контрагента на визначену суму, якщо покупець вчинив юридично значимі дії, зокрема, відобразив податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.06.2022 у справі № 922/2115/19.

Під час розгляду даної справи, на виконання вимог ухвали суду Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області надано копії податкових декларації ТОВ "ТРАНС КР" за період жовтня - грудня 2025 року з додатками.

Згідно відомостей податкової декларації за жовтень 2025, Відповідачем до розділу ІІ (Податковий кредит) внесено дані про операції з придбання від постачальника з індивідуальним податковим номером 82, який належить ТОВ ''Спецстройтранс'' на суму 66 666,67 грн., ПДВ 13 333,33 грн. (а.с. 101).

Зазначений Відповідачем в декларації обсяг послуги, що отримана від Позивача (80 000,00 грн. з яких: 66 666, 67 грн. - обсяг постачання без ПДВ, сума ПДВ - 13 333, 33 грн.), відповідає сумі наданих Позивачем послуг згідно Акт № 1079 від 22.10.2025 року.

Згідно відомостей податкової декларації за листопад 2025, Відповідачем до розділу ІІ (Податковий кредит) внесено дані про операції з придбання від Позивача на суму 166 666,67 грн., ПДВ 33 333,33 грн. (а.с. 105).

Згідно відомостей податкової декларації за грудень 2025, Відповідачем до розділу ІІ (Податковий кредит) внесено дані про операції з придбання від Позивача на суму 16 933,33 грн., ПДВ 3 386,67 грн. (а.с. 110).

Зазначений Відповідачем в деклараціях за листопад та грудень 2025 року обсяги послуги, що отримані від Позивача (220 320,00 грн. грн. з яких: 183 600,00 грн. - обсяг постачання без ПДВ, сума ПДВ - 36 720,00 грн.), відповідає сумі наданих Позивачем послуг згідно Акт № 1121 від 03.11.2025 року.

Таким чином, зазначеними вище доказами підтверджується, що після отримання від Позивача послуг, відповідні операції були відображені Відповідачем в податковій звітності, чим засвідчено волю останнього до настання правових наслідків, які породжує факт надання послуг.

Суд вважає за необхідне наголосити на тому, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема, змінено назву статті 79 господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Здійснивши оцінку наданих у справу доказів з точки зору наведеної норми процесуального закону, суд дійшов висновку, що подані позивачем докази на підтвердження його позовних вимог, є більш вірогідними, ніж доводи та пояснення, наведені відповідачем в їх спростування, в зв`язку з чим, суд вважає доведеним факт надання Позивачем та прийняття Відповідачем послуг за спірними актами здачі-приймання робіт (надання послуг), що є підставою для виникнення у Відповідача обов`язку з їх оплати.

Щодо заперечень Відповідача з посиланням відсутність доказів направлення рахунків, за відсутності яких не виник обов`язок щодо здійснення оплати, суд вважає безпідставними, адже рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора згідно зі ст. 613 ЦК України, тому наявність або відсутність рахунку-фактури у відповідача не звільняє останнього від обов`язку оплати наданих послуг та не виключають відповідальність боржника за порушення цього зобов`язання.

З урахуванням наведених обставин, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі в розмірі 105 580, 61 грн., з яких: 100 320,00 грн. - сума основного боргу, 401, 28 грн. - інфляційні втрати, 428, 76 грн. - 3% річних, 4 430, 57 грн. - пеня.

В силу приписів ст. 129 ГПК України, судові витрати у справі покладаються на Відповідача.

Керуючись статями 73-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС КР" (50027, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Ярослава Мудрого, буд. 48, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ''Спецстройтранс'' (49019, м. Дніпро, вул. Квітки-Основ`яненка, буд. 17, ) 100 320,00 грн. основного боргу, 401, 28 грн. інфляційних втрат, 428, 76 грн. 3% річних, 4 430, 57 грн. пені, 2 422, 40 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Ліпинський