ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

23 березня 2026 року Справа № 903/975/25

Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І.О., за участі секретаря судового засідання Ведмедюка М.П.,

за участю представників:

від заявника (божника): Філіпчук І. М.,

від стягувача: Захарчук н. В. діє в порядку само представництва,

від Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України: Грущук М. В. заступник начальника відділу,

розглянувши заяву ОСОБА_1

про розстрочення виконання судового рішення

у справі № 903/975/25

за позовом Волинського обласного центру зайнятості, м. Луцьк

до ОСОБА_1 , м. Луцьк

про стягнення 250000 грн,

в с т а н о в и в:

рішенням Господарського суду Волинської області від 12.11.2025 позов Волинського обласного центру зайнятості задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 кошти мікрогранту у сумі 250000 грн та 3750 грн витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

05.03.2026 документ сформовано в системі Електронний суд та зареєстровано в Господарському суді Волинської області заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання судового рішення рівними частинами щомісячно по 12.11.2028 та зупинення стягнення по виконавчому провадженню.

Ухвалою суду від 09.03.2026 постановлено заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання судового рішення прийняти до розгляду; розгляд заяви призначити в судове засідання на 19 березня 2026 року.

Ухвалу суду від 09.03.2026 надіслано сторонам до їх електронних кабінетів.

17.03.2026 від Волинського обласного центру зайнятості надійшли заперечення на заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання судового рішення, у яких стягувач просить у задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення Господарського суду Волинської області від 12 листопада 2025 року по cправі № 903/975/25 відмовити.

18.03.2026 від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення, в яких ОСОБА_1 посилається на те, що жодної нерухомості не продавала. Стверджує, що зверталась до податкового органу м. Луцька за роз`ясненням і їй повідомили, що помилково вказали «ознака 104 кошти від реалізації нерухомості». Зазначає, що жодного повідомлення - рішення про нарахування податкових зобов`язань із нібито реалізації нерухомості не надходило і навіть після її звернення до податкового органу.

Боржник просить суд:

- розстрочити виконання рішення Господарського суду Волинської області від 12 листопада 2025 року по cправі № 903/975/25 рівними частинами щомісячно з дня постановлення ухвали суду по 12.11.2028;

- зупинити стягнення у виконавчому провадженні по справі № 903/975/25 до моменту прийняття рішення по справі № 903/975/25 та набрання законної сили;

- зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції розблокувати соціальні карти з виплати допомоги на дитину та з виплати допомоги як малозабезпеченій сім`ї.

В судовому засіданні 19.03.2026 ОСОБА_1 підтримала заяву про розстрочення виконання рішення суду та просила її задовольнити.

Представник стягувача у судовому засіданні просила у задоволенні заяви відмовити.

В судовому засіданні 19.03.2026 було оголошено перерву до 23.03.2026 та повідомлено Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у справі № 903/716/25 про оголошення перерви в судовому засіданні; визнано явку заступника начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Грущук М.В. у судове засідання 23.03.2026 обов`язковою; постановлено у строк до 22.03.2026 подати письмові пояснення щодо часткового перерахування коштів боржником ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження № 80154331 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Волинської області № 903/975/25-1 від 16.12.2025.

В судовому засіданні 23.03.2026 представники надали свої пояснення щодо заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення.

ОСОБА_1 просила заяву задовольнити.

Заява ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду підлягає до задоволення частково.

У процесі розгляду заяви встановлено, що рішенням Господарського суду Волинської області від 12.11.2025 ухвалено стягнути з ОСОБА_1 кошти мікрогранту у сумі 250000 грн, зарахувавши їх на рахунок Акціонерного товариства Ощадбанк та стягнути з ОСОБА_1 на користь Волинського обласного центру зайнятості 3750 грн витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

15.12.2025 на виконання рішення видано накази № 903/975/25-1 та 903/975/25-2.

04.02.2026 заступником начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження № 80154438 з примусового виконання наказу Господарського суду Волинської області № 903/975/25-2 про стягнення з ОСОБА_1 3750 грн судового збору та виконавче провадження № 80154331 з примусового виконання наказу Господарського суду Волинської області № 903/975/25-2 про стягнення із ОСОБА_1 250000 грн коштів мікрогранту.

11.02.2026 заступником начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 80154438 про стягнення судового збору на підставі наказу Господарського суду Волинської області № 903/975/25-2 від 16.12.2025.

Станом на день розгляду заяви про розстрочення в межах виконавчого провадження № 80154331 з примусового виконання наказу Господарського суду Волинської області № 903/975/25-2 про стягнення із ОСОБА_1 250000 грн коштів мікрогранту із ОСОБА_1 стягнуто:

- 12.02.2026 - 23014,60 грн;

- 16.02.2026 - 14865,16 грн;

- 16.03.2026 4445,33 грн.

Всього стягнуто 42325,09 грн.

Залишок суми, яка підлягає стягненню в межах виконавчого провадження, становить - 207674,91 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, на обґрунтування заяви про розстрочення виконання судового рішення ОСОБА_1 посилається на обставини, що ускладнюють виконання рішення суду, а саме: перебування на пенсії по догляду за дитиною з інвалідністю, тяжке матеріальне становище, що позбавляє можливості сплатити стягувану суму та судовий збір одномоментно, оскільки стягнення виконавчою службою відбувається через блокування виплатних карток єдиного джерела доходу.

Боржник звертає увагу суду, що їй здійснюється виплата як члену малозабезпеченої сім`ї і просить врахувати, ступінь вини при виникненні заборгованості, оскільки нею проведено всі дії спрямовані на виконання умов надання гранту, однак у зв`язку із воєнним станом не виявилось можливим, незважаючи на неодноразові спроби, розпочати виробництво, а постійні відключення електроенергії призводять до псування електричного та фільтраційного обладнання.

Боржник посилається на те, що не виявляла волі та не вчиняла дій на розірвання договору мікрогранту до завершення трирічного строку, окрім того не порушувала вимог, визначених абзацом другим пункту 4 цього Порядку надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2022 № 738 та просила Волинський обласний центр зайнятості врахувати цю інформацію для роботи та сподівалась на швидке припинення війни та перемогу, усунення форс-мажорних обставин та подальшу співпрацю.

На підтвердження викладених обставин ОСОБА_1 подала копії виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного хворого), копію індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю, посвідчення серії НОМЕР_1 , довідку Луцького об`єднаного управління ПФУ у Волинській області про доходи № 566823, видану ОСОБА_1 як пенсіонеру.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За приписами ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно із нормами ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012) невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 року №11-рп/2012).

Згідно з мотивувальною частиною рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30.06.2009, виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Відповідно до рішення Конституційного суду України 5-рп/2013 від 26.06.2013, до обставин, що ускладнюють виконання судового рішення належать хвороба боржника або членів його сім`ї, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи - боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

У відповідності до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Згідно зі ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Отже, норми ст. 331 Господарського процесуального кодексу України не містять конкретного переліку обставин для відстрочення виконання судового рішення, а лише встановлюють критерії для їх визначення, надаючи суду в кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи. Підставою для застосування правил цієї норми є виняткові обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в господарській справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Розстрочення виконання рішення - це процесуальний інститут, передбачений ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, який полягає у наданні судом дозволу боржнику виконати рішення не відразу, а частинами у визначені строки за встановленим графіком.

Відповідно до диспозиції статті 331 Господарського процесуального кодексу України, підставою для розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Верховним Судом у постанові від 09.07.2024 у справі № 873/145/21 навелено правовий висновок, згідно з яким при вирішенні питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявна загрозу банкрутства (неплатоспроможності), відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, лише комплексне дослідження усіх доводів заявника за наявності відповідних доказів надає суду можливість застосувати розстрочку виконання рішення суду.

При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п.1 ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (рішення ЄСПЛ у справі Іммобільяре Саффі проти Італії, заява №22774/93, п. 74).

За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення п.1 ст.6 Конвенції (ухвала ЄСПЛ від 07.10.2003 у справі Корнілов та інші проти України, заява №36575/02, тривалість виконання вісім місяців). І навіть два роки та сім місяців не визнавались надмірними і не розглядалися як такі, що суперечать вимогам розумного строку, передбаченого ст. 6 Конвенції (ухвала від 17.09.2002 у справі "Крапивницький та інші проти України", заява № 60858/00).

Для з`ясування обставин чи є період виконання рішення надмірно тривалим, варто звернути увагу на особливі обставини кожної справи.

Відстрочення виконання рішення суду має здійснюватися з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора. Тобто, важливим є досягти балансу інтересів сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.04.2018 у справі №920/199/16.

Отже, для вирішення питання про розстрочення виконання судового рішення, суд враховує обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Передбачені ст. 331 Господарського процесуального кодексу України обставини, з якими закон пов`язує можливість надання відстрочки, є оціночними, а необхідність використання права на відстрочку, закон відносить на розсуд суду. Вказане право застосовується за визначених в законі умов, з урахуванням всіх обставин справи.

Тобто, можливість розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку у будь-якому випадку пов`язується з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

З огляду на те, що основним принципом судочинства має бути відновлення прав та інтересів кредитора, до обов`язків суду відноситься дослідження усієї сукупності обставин потенційної можливості виконання судового рішення, задля отримання кредитором повної суми коштів, що складають предмет заборгованості.

Як свідчать надані боржником докази та пояснення, у ОСОБА_1 на утриманні знаходиться неповнолітня дитина з інвалідністю (гемофілія важкої форми), яка потребує постійного догляду та лікування, постійного введення ліків 2-3 рази на тиждень.

Відповідно до довідки про доходи Луцького об`єднаного управління ПФУ у Волинській області № 566823 боржник отримує в середньому 3000 грн місяць.

Щодо ступеня вини боржника у виникненні спору.

Під час розгляду судом справи за позовом Волинського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення 250000 грн коштів мікрогранту судом було встановлено, що 08.01.2024 представником центру зайнятості було здійснено моніторинговий візит дотримання умов договору про надання мікрогранту фізичною особою-підприємцем Філіпчук І.М., за результатами якого складено акт № 5 від 08.01.2024 (а.с. 46-48).

Згідно з актом фізичною особою-підприємцем Філіпчук І.М. використано 250 000 грн коштів мікрогранту на закупівлю комплекту обладнання з очистки та продажу питної води, що підтверджується договором купівлі продажу № 22092020 від 20.09.2023 з ФОП Кравчуком О.Я., рахунком - фактурою № СФ-0000186 від 20.09.2023, видатковою накладною № РН -0000129 від 22.09.2023, платіжною інструкцією № 1 від 22.09.2023 та створено 2 робочих місця, на які працевлаштовано 2 найманих працівників: Кравчук О.А. з 03.01.2024 (наказ № 2 від 02.01.2024), ОСОБА_2 з 04.01.2024 (наказ № 3 від 03.01.2024).

17.07.2024 проведено черговий моніторинговий візит дотримання умов договору про надання мікрогранту, за результатами якого складено акт № 170 від 17.07.2024 (надалі - акт). Згідно з актом підтверджено наявність придбаного обладнання за кошти мікрогранту у повному обсязі та перебування на дату проведення перевірки у трудових відносинах 2 найманих працівників: Сусол О.М. з 09.07.2024 (наказ № 5 від 08.07.2024), ОСОБА_3 з 09.07.2024 (наказ № 4 від 08.07.2024) (а.с. 57-59).

Наведені обставини свідчать про те, що боржник мала намір здійснювати господарську діяльність, однак з огляду на об`єктивні економічні труднощі, пов`язані з дією воєнного стану, постійні відключення електроенергії та специфіку господарської діяльності як фізичної особи-підприємця, яка передбачала необхідність найму чоловіків, вона змушена була припинити господарську діяльність.

Крім цього, судом враховується факт сплати боржником частини заборгованості, що підтвердила у судовому засіданні заступник начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Грущук М. В., що свідчить про те, що Філіпчук І. М. не ухиляється від виконання рішення суду, а в судовому засіданні зобов`язалась сплачувати суму боргу частинами згідно визначеного судом графіку.

Отже, розстрочення виконання рішення суду буде сприяти захисту інтересів обох сторін і переслідуватиме мету недопущення ще більшого погіршення фінансового стану боржника.

Враховуючи ступінь вини відповідача у виникненні спору; тяжке захворювання члена її сім`ї, її матеріальний стан, часткову сплату заявницею суми заборгованості у розмірі 42325,09 грн, закінчення виконавчого провадження щодо стягнення суми судового збору, слід частково задовольнити заяву Філіпчук І.М. та розстрочити виконання рішення у справі № 903/975/25 терміном на дванадцять місяців за наступним графіком:

- квітень 2026 року - 17306 грн 24 коп.;

- травень 2026 року - 17306 грн 24 коп.;

- червень 2026 року - 17306 грн 24 коп.;

- липень 2026 року - 17306 грн 24 коп.;

- серпень 2026 року - 17306 грн 24 коп.;

- вересень 2026 року -17306 грн 24 коп.;

- жовтень 2026 року - 17306 грн 24 коп.;

- листопад 2026 року - 17306 грн 24 коп.;

- грудень 2026 року - 17306 грн 24 коп.;

- січень 2027 року - 17306 грн 24 коп.;

- лютий 2027 року - 17306 грн 24 коп.;

- березень 2027 року - 17306 грн 27 коп.

Оскільки відповідно до ч. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови, то у задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення в частині розстрочення по 12 листопада 2028 року слід відмовити.

Також боржник у заяві просить:

- зупинити стягнення у виконавчому провадженні по справі № 903/975/25 до моменту прийняття рішення по справі № 903/975/25 та набрання законної сили;

- зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, розблокувати соціальні карти (по виплаті допомоги на дитину та виплаті допомоги як малозабезпеченій сім`ї).

Зазначені вимоги є необґрунтованими, не підлягають до задоволення оскільки стаття 331 Господарського процесуального кодексу України Відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, зміна способу та порядку виконання судового рішення не передбачає та не регулює зупинення стягнення за наказом суду та зобов`язання державної виконавчої служби розблокувати соціальні карти.

У випадку, якщо боржник вважає що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, порушено її права, то вона відповідно до ст. 339-1 Господарського процесуального кодексу України має право як сторона виконавчого провадження звернутися до суду з окремою скаргою.

Щодо заперечень стягувача, викладених у письмових поясненнях та висловлених представником стягувача у судових засіданнях, про те, що у відповіді АТ «Ощадбанк» від 13.03.2026 зазначено, що на рахунок, на який згідно з рішенням суду та наказом здійснюється повернення коштів, повернення коштів не здійснювалось.

У судовому засіданні заступник начальника відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України пояснила, що перерахування коштів відбувається із депозитного рахунку виконавчої служби, кошти перераховані на рахунок Акціонерного товариства Ощадбанк, перераховані кошти не повертались, а в телефонному режимі працівник Акціонерного товариства Ощадбанк підтвердив надходження коштів.

Задовольняючи заяву боржника, суд взяв до уваги також і те, що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами, що, зокрема, і здійснено судом, а наявність у власності боржниці майна чи інших доходів матеріалами справи не підтверджується.

Керуючись ст.ст. 234, 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

у х в а л и в :

1. Заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання судового рішення у справі №903/975/25 за позовом Волинського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення 250000 грн. задовольнити частково.

2. Розстрочити виконання рішення у справі № 903/975/25 терміном на дванадцять місяців, за наступним графіком:

- квітень 2026 року 17306 грн 24 коп.;

- травень 2026 року - 17306 грн 24 коп.;

- червень 2026 року - 17306 грн 24 коп.;

- липень 2026 року 17306 грн 24 коп.;

- серпень 2026 року 17306 грн 24 коп.;

- вересень 2026 року 17306 грн 24 коп.;

- жовтень 2026 року 17306 грн 24 коп.;

- листопад 2026 року 17306 грн 24 коп.;

- грудень 2026 року 17306 грн 24 коп.;

- січень 2027 року- 17306 грн 24 коп.;

- лютий 2027 року- 17306 грн 24 коп.;

- березень 2027 року - 17306 грн 27 коп.

3. У задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, встановлені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали виготовлено і підписано 27.03.2026

Суддя І. О. Якушева