ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року

м. Київ

cправа № 917/1165/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Вронська Г.О. - головуюча, Кондратова І. Д., Кролевець О.А.,

за участю секретаря судового засідання Дуб С.І.,

представників учасників справи:

від позивача: не з`явився,

від відповідачки: не з`явився,

від третьої особи: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Виконавчого комітету Лохвицької міської ради

на постанову Східного апеляційного господарського суду (Мартюхіна Н. О., Білоусова Я. О., Крестьянінов О. О.)

від 10.12.2025 (повний текст складений 22.12.2025)

за позовом Виконавчого комітету Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області

до Фізичної особи-підприємця Ященко Світлани Іванівни

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Північно-Східного офісу в особі Управління Північно-Східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області

про визнання недійсним договору та стягнення 409 400,00 грн

ІСТОРІЯ СПРАВИ

ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Короткий зміст позовних вимог

1. Виконавчий комітет Лохвицької міської ради (далі - Позивач, Скаржник) звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом до фізичної особи-підприємця Ященко Світлани Іванівни (далі - Відповідачка) про визнання недійсним договору та стягнення 409 400,00 грн.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюваний договір поставки товару №504 від 21.12.2022 є укладеним з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки при укладенні цього правочину Відповідачка як постачальник діяла недобросовісно та істотно завищила ціну товару (вартість переданого товару була завищена майже вполовину), у зв`язку з чим такий правочин підлягає визнанню недійсним на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України, а правовим наслідком його недійсності відповідно до частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України є стягнення з Відповідачки на користь Позивача коштів у розмірі 409 400,00грн.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3. Господарський суд Полтавської області рішенням від 25.09.2025 у справі №917/1165/25 позов задовольнив. Договір поставки товару №504 від 21.12.2022, укладений між Позивачем та Відповідачкою, визнав недійсним, стягнув з Відповідачки на користь Позивача кошти в сумі 409 400,00 грн.

4. Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване таким:

- Відповідачка, як продавець товару за укладеним між сторонами договором, не могла не знати реальної ринкової вартості переданого Позивачу товару. Згідно з висновком експертизи №912-914 від 21.02.2023 така вартість була завищена майже у половину, адже ринкова вартість однієї одиниці товару майна складала 166 002,80 грн;

- з урахуванням ст.ст. 203, 215, 228 Цивільного кодексу України Позивачем доведено наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання оспорюваного правочину недійсним і настання відповідних юридичних наслідків, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позовних вимог.

5. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Відповідачка звернулась з апеляційною скаргою до Східного апеляційного господарського суду. Східний апеляційний господарський суд постановою від 10.12.2025 апеляційну скаргу Відповідачки на рішення Господарського суду Полтавської області від 25.09.2025 у справі №917/1165/25 задовольнив. Рішення Господарського суду Полтавської області від 25.09.2025 у справі №917/1165/25 скасував та ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні позовних вимог Позивача до Відповідачки про визнання недійсним договору та стягнення 409 400,00 грн.

6. Постанова суду апеляційної інстанції, зокрема, мотивована таким:

- щодо посилання Позивача на наявність значного завищення вартості двох генераторів "майже у половину", вказано, що таке перевищення не є надто значним, оскільки складає 18,90% та може бути пов`язано з тим, що експертом оцінювалися різні періоди часу для порівняння цінової інформації;

- інформація, яка відображена у дослідницькій та заключних частинах експертного висновку є взаємосуперечливою, оскільки експерт фактично проводив порівняльний аналіз цін на товар станом на лютий 2023 року, одночасно з цим дійшов висновку про актуальність інформації щодо вартості аналогічного товару станом на грудень 2022 року. Тобто висновок про вартість товару експертом зроблено за інший період, ніж той, що ним аналізувався;

- наданий Позивачем висновок експерта підтверджує вартість аналогічного товару станом на лютий 2023 року та не відображає ціни додаткових послуг, які надавалися Відповідачкою за договором поставки №504 від 21.12.2022, такий доказ не може об`єктивним чином підтверджувати реальну ринкову вартість аналогічного товару станом на грудень 2022 року, а відтак з нього не вбачається за можливе встановити дійсне та суттєве перевищення вартості реалізованого товару;

- щодо придбання генераторів, які були предметом спірної закупівлі - Daewoo DDAE10500DSE-3G 8.1. кВт, контролюючим органом за результатами проведення ревізії встановлено наявність доказів, що підтверджують проведення Позивачем аналізу ринку в частині здійснення цінового моніторингу закупівлі відповідних товарів, а саме цінові пропозиції постачальників, які надсилались на адресу Позивача. За результатом проведення аналізу цінових пропозицій Держаудитслужбою встановлено, що договори на закупівлю відповідних товарів укладені Позивачем з постачальниками (у тому числі з Відповідачкою) мають найбільш економічно вигідні ціни на дату проведення цінового моніторингу;

- обставини, які встановлені Держаудитслужбою та відображені на підставі даних акту ревізії, є достовірними і повно встановленими, оскільки цей доказ (акт ревізії) оцінений у сукупності з іншими матеріалами справи, у тому числі висновком експерта, з якого вбачається коливання вартості аналогічного товару за два місяці на 18,90%;

- Позивач укладав договір свідомо, знаючи про ціну товару постачальника, а також мав право та об`єктивну можливість самостійно перевірити ціни на подібні товари на веб-сайтах інших постачальників у найпоширеніших мережах продажу промислових товарів (у тому числі й тих, про які зазначені у висновку експерта).

Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та стислий виклад позиції інших учасників справи

7. Скаржник, із використанням підсистеми "Електронний суд", звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 у справі №917/1165/25, а рішення Господарського суду міста Полтави від 25.09.2025 у справі 917/1165/25 залишити в силі.

8. Підставами для касаційного оскарження Скаржник зазначає пункти 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України.

9. На обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, Скаржником зазначені висновки Верховного Суду, які не врахував суд апеляційної інстанції при винесенні рішення, зокрема, викладені у постановах від 20.10.2021 у справі №910/4089/20, від 23.11.2021 у справі №904/2741/19, від 16.06.2020 у справі №910/6271/17, від 20.03.2019 у справі №922/1391/18, від 15.12.2021 у справі №910/6271/17, від 16.03.2021 року у справі №910/15424/19, а постанова Верховного Суду про відступлення від таких висновків відсутня (щодо застосування частини 3 статі 228 ЦК України).

10. На обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, Скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій не досліджено висновок експерта №912-914 від 21.02.2023 в кримінальному провадженні від 08.02.2023 за №0000017.

11. Правом подати відзив на касаційну скаргу Відповідачка не скористалась.

Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

12. 21.12.2022 між Позивачем (замовник) та Відповідачкою (постачальник) укладено договір поставки №504 (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов`язується у 2022 році поставити та передати у власність замовника: генератор дизельний Daewoo DDAE10500DSE-3G 8.1 кВт, в кількості та за цінами, які вказані в специфікації додаток № 1 до договору (п. 1.1. договору).

13. Відповідно до п. 3.1 договору загальна вартість товару відповідно до специфікації становить 409 400,00 грн, а саме: генератор дизельний Daewoo DDAE10500DSE-3G 8.1 кВт у кількості 2 шт., вартістю 204 700,00 грн за одиницю.

14. На виконання умов договору постачальник передав, а замовник прийняв генератор дизельний Daewoo DDAE10500DSE-3G у кількості 2 шт. загальною вартістю 409 400,00 грн, що підтверджується підписаною між сторонами видатковою накладною № 428 від 21.12.2022.

15. Після поставки товару замовник перерахував постачальнику грошові кошти на загальну суму 409 400,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №3 від 21.12.2022, на підставі якого Позивачем з рахунку Державної казначейської служби України на рахунок Відповідачки перераховано грошові кошти в сумі 409 400,00 грн.

16. У подальшому, на підставі звернення слідчого СУ ГУНП в Полтавській області до Полтавського відділення ННЦ "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса" з постановою про доручення проведення судової експертизи у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.02.2023 за №0000017, було проведено судові експертизи.

17. Відповідно до висновку експерта №912-914 від 21.02.2023 середній рівень довільно-роздрібних цін на генератор Daewoo DDAE10500DSE-3G 8.1. кВт, становить 166 002,80 грн.

18. З наявного у справі акту Управління Північно-Східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області №201620-33/041 від 08.12.2023 ревізії фінансово-господарської діяльності Позивача за період з 01.11.2022 по 30.09.2023, вбачається, що з Відповідачкою укладено договір поставки № 04 від 21.12.2022, умовами якого передбачено поставити товар генератор дизельний Daewoo DDAE10500DSE-3G 8,1 кВт вартістю 409 400,00 грн. Головою 21.12.2022 взято бюджетне зобов`язання за договором №504 від 21.12.2022 на оплату за придбання джерел резервного живлення на суму 409 400,00 грн та сплачено платіжним дорученням №3 від 21.12.2022.

19. У даному Акті ревізії зазначено, що Позивачем здійснено закупівлю без використання електронної системи UA-2022-12-23-013672а за предметом "Генератор дизельний Daewoo DDAE10500DSE-3G 8,1 кВт" в кількості 2 штуки очікуваною вартістю 409 400,00 грн. Договір № 504 від 21.12.2022 укладено з Відповідачкою на суму 409 400,00 грн.

20. Звертаючись до господарського суду першої інстанції з позовом у даній справі, Позивач посилається на те, що спірні правовідносини за своїм змістом стосуються обставин укладення договору про поставку товару №504 від 21.12.2022 та його оплати за рахунок бюджетних коштів, а відтак вважає, що вказаний договір необхідно визнати недійсним, оскільки вартість переданого товару була завищена відповідачкою майже у половину.

21. Позивач вбачає в діях Відповідачки наявність умислу на вчинення правочину, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, оскільки вона, знаючи реальну ринкову вартість цього товару, передала його Позивачу, який фінансується за рахунок бюджетних коштів, за навмисно завищеними цінами, а отже, метою укладення такого правочину з боку Відповідачки було прагнення реалізувати обладнання за значно завищеною ціною, що не відповідає інтересам держави і суспільства.

22. Наведені обставини стали підставою звернення Позивача до господарського суду першої інстанції з позовом про визнання недійсним договору поставки товару №504 від 21.12.2022 та стягнення з Відповідачки на користь Позивача коштів у сумі 409 400,00 грн.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

23. Верховний Суд заслухав суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, перевірив у межах доводів та вимог касаційної скарги, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, виходячи зі встановлених фактичних обставин справи, та дійшов таких висновків.

24. Предметом розгляду у цій справі є вимоги про визнання договору недійсним на підставі частини першої статі 203, частини першої статті 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), та стягнення коштів, одержаних за правочином, на підставі частини третьої статті 228 ЦК України.

25. Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

26. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

27. За змістом частини третьої статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

28. Частиною першою статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

29. Відповідно до частини третьої статті 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

30. Чітке законодавче визначення поняття "інтерес" та поняття "інтерес держави і суспільства" відсутнє, як і відсутні законодавчо закріплені єдині критерії, принципи, засади їх визначення. Втім поняття "інтерес" є ширшим, адже охоплює, наприклад, "охоронюваний законом інтерес", "публічний інтерес", "суспільний інтерес" тощо.

31. У Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 дано визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес": у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова) означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

32. Верховний Суд у постанові від 10.02.2026 у справі №921/386/23 звернув увагу, що державні інтереси - це інтереси, пов`язані з потребою у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Поняття "інтереси держави" має невизначений зміст, і в кожному конкретному випадку необхідно встановити, порушені чи ні інтереси окремої особи або держави. Інтереси держави - це закріплена Конституцією та законами України, міжнародними договорами (іншими правовими актами) система фундаментальних цінностей у найбільш важливих сферах життєдіяльності українського народу і суспільства.

33. Здійснивши правовий аналіз частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України можна дійти висновку, що, зокрема, ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 15.12.2021 у справі №910/6271/17, від 16.03.2021 року у справі №910/15424/19, які, на думку Скаржника, суд апеляційної інстанції у цій справі не врахував.

34. Необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що суперечить інтересам держави і суспільства (за ч. 3 ст. 228 ЦК України), є наявність наміру хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків. Для прийняття рішення зі спору необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру у кожної із сторін. Наявність такого наміру у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність договору, що укладається, і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. На це звертає увагу Верховний Суд у постановах від 20.10.2021 у справі № 910/4089/20, від 23.11.2021 у справі №904/2741/19, від 20.03.2019 у справі № 922/1391/18, на які також вказує Скаржник у касаційній скарзі.

35. Верховний Суд у постанові від 10.02.2026 у справі №921/386/23 зазначив, що не будь-які порушення актів цивільного законодавства, вчинені під час укладення договору, мають своїм наслідком невідповідність правочину інтересам держави і суспільства.

36. Водночас Суд звертає увагу, що у постанові від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23 об`єднана палата Касаційного господарського суду вирішила уточнити висновки, що містяться у постановах від 13.11.2024 у справі № 911/934/23, від 17.10.2024 у справі № 914/1507/23, а також інших постановах колегій суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 228 ЦК України, таким чином:

"При визначенні підстав для застосування ч.3 ст.228 ЦК, яка містить санкцію конфіскаційного характеру, не властиву нормам цивільного законодавства, і яка несе в собі високі ризики втручання держави в право власності приватних осіб, суд має враховувати критерії, визначені ЄСПЛ, щодо пропорційності покарання (конфіскації без вироку суду) та можливості обрання менш обтяжливого заходу для винної сторони правочину (двосторонньої реституції, стягнення збитків, штрафу тощо).

Ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції".

37. Крім того, об`єднана палата Касаційного господарського суду у зазначеній постанові також виснувала, що за умови застосування відповідних приписів частини третьої статті 228 ЦК України, відбувається непропорційне втручання в право власності й добросовісного учасника. По-перше, добросовісна сторона все одно втрачає очікуваний результат угоди. Вона витратила час, ресурси, можливо зазнала упущеної вигоди і зрештою залишиться ні з чим (лише зі своїм початковим майном/грошима). Якщо правочин був вигідним для неї, позбавлення майна чи прибутку може відчуватися як покарання, хоча умислу з її боку не було. По-друге, конфіскація майна добросовісної сторони (того, що вона отримала від іншого учасника) означає, що держава вилучає майно у особи, яка не вчинила свідомого порушення. Такий крок потребує дуже переконливого обґрунтування публічним інтересом. ЄСПЛ у подібних справах перевіряє, чи не було можливості обмежитися менш суворими заходами щодо невинної особи (справа "Air Canada v. the United Kingdom").

38. Відтак, об`єднана палата Касаційного господарського суду у справі № 922/3456/23 виснувала про те, що застосування частини третьої статті 228 ЦК України до спірних відносин призвело (у вказаній справі суди задовольнили позовні вимоги і застосували приписи зазначеної норми права) до порушення визначеного у рішеннях ЄСПЛ принципу пропорційності втручання держави в мирне володіння майном (ст. 1 Протоколу першого до Конвенції) як щодо відповідача, так і щодо добросовісної сторони правочину.

39. У справі, що розглядається, судом апеляційної інстанції встановлено, що єдиним доказом на підтвердження значного завищення Відповідачкою ціни на поставлені генератори є висновок експерта №912-914 від 21.02.2023 в кримінальному провадженні від 08.02.2023 за №0000017, який відображає порівняльний аналіз цін за різні періоди часу та без урахування додаткових послуг, а відтак не підтверджує проведення належним чином порівняльного аналізу середньо-ринкових цін на аналогічний вид товару у період проведення спірної закупівлі.

40. Також судом апеляційної інстанції встановлено, що стосовно придбання генераторів, які були предметом спірної закупівлі - Daewoo DDAE10500DSE-3G 8.1. кВт, контролюючим органом - Держаудитслужбою - за результатами проведення ревізії встановлено наявність доказів, що підтверджують проведення Позивачем аналізу ринку в частині здійснення цінового моніторингу закупівлі відповідних товарів, а саме цінові пропозиції постачальників, які надсилались на адресу Позивача. За результатом проведення аналізу цінових пропозицій Держаудитслужбою встановлено, що договори на закупівлю відповідних товарів укладені Позивачем з постачальниками (у тому числі Відповідачкою), які мають найбільш економічно вигідні ціни на дату проведення цінового моніторингу. Також відносно закупівлі вищевказаних генераторів проведеним Держаудитслужбою порівнянням цін таких товарів з аналогічним придбанням іншими замовниками на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель встановлено, що ціни, за якими було придбано дані генератори, відповідають середнім цінам на аналогічний товар станом на відповідні дати.

41. З огляду на зазначене, Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для визнання недійсним оспорюваного договору за частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України та не вбачає неправильного застосування зазначених норм права при вирішення спору у цій справі. При цьому висновки суду апеляційної інстанції у цій справі не суперечать висновкам щодо застосування норм права, викладеним у постановах Верховного Суду у вказаних у касаційній скарзі справах.

42. Щодо посилання Скаржника на постанову від 16.03.2021 року у справі №910/15424/19, Суд звертає увагу, що у вказаній постанові Верховний Суд зробив висновки щодо умов кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України як такого, що вчинений під впливом помилки. Так, Верховний Суд виснував, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Отже, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення.

43. У справі, що розглядається, судом апеляційної інстанції встановлено, що оспорюваний договір поставки товару №504 від 21.12.2022 був укладений між сторонами за результатами проведеної Позивачем процедури закупівлі та після аналізу цінових пропозицій інших постачальників. Правомірність цих дій підтверджена уповноваженим органом - Держаудитслужбою за результатами проведеної ревізії. При цьому суд апеляційної інстанції зауважив, що Позивач укладав договір свідомо, знаючи про ціну товару постачальника, а також мав право та об`єктивну можливість самостійно перевірити ціни на подібні товари у інших постачальників. Водночас, суд апеляційної інстанції встановив, що спірний правочин є реальним і виконаним, за результатами його реалізації Лохвицька територіальна громада отримала відповідні товари (генератори), а постачальник грошові кошти. Позивач як покупець був обізнаний щодо якостей і фізичного стану цього товару, прийняв його на виконання договору без будь-яких зауважень, використовував товар майже три роки до подання позову у цій справі, доказів наявності скарг / зауважень чи повернення товару постачальнику матеріали справи не містять. Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції визнав недоведеними твердження Позивача щодо вчинення ним спірного правочину під впливом помилки або внаслідок введення в оману.

44. Суд зауважує, що такий висновок суду апеляційної інстанції не є таким, що порушує норми статті 230 ЦК України, і він не суперечить висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 16.03.2021 року у справі №910/15424/19, на яку посилається Скаржник.

45. Скаржник у касаційній скарзі також, посилаючись на пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України, вказує, що судами попередніх інстанцій не досліджено зібраних у справі доказів, зокрема, висновок експерта №912-914 від 21.02.2023 в кримінальному провадженні від 08.02.2023 за №0000017. Скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції неправомірно відхилив вказаний доказ.

46. Водночас, судом апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові вказано, що в дослідній частині висновку експерта №912-914 від 21.02.2023, зокрема, по третьому питанню, зазначено, що первинна вартість генератора дизельного Daewoo DDAE10500DSE-3G 8.1. кВт визначалася порівняльним підходом, стосовно аналогічних виробів даної товарної групи, найбільш широко представленим в роздрібній торгівельній мережі. На підставі указаного, експертом був проведений порівняльний аналіз цінової ринкової інформації на ринку комерційних пропозицій на період часу, що стосується проведення даної товарознавчої експертизи - лютий 2023 року. В ході дослідження експертом був проведений аналіз цін на генератор, що містилися на веб-сайтах (фото №10-14). Судом апеляційної інстанції з`ясовано, що у заключній частині висновку експерта вказано, що вартість одного генератора Daewoo DDAE10500DSE-3G 8.1. кВт, зазначеного у специфікації до договору поставки товару № 504 від 21.12.2022, укладеного між Виконавчим комітетом Лохвицької міської ради та ФОП Ященко С.І., станом на 21.12.2022 складає 166002,80грн.

47. У даному контексті суд апеляційної інстанції врахував, що інформація, яка відображена у дослідницькій та заключних частинах експертного висновку є взаємосуперечливою, оскільки експерт фактично проводив порівняльний аналіз цін на товар станом на лютий 2023 року, одночасно з цим дійшов висновку про актуальність інформації щодо вартості аналогічного товару станом на грудень 2022 року. Тобто висновок про вартість товару експертом зроблено за інший період, ніж той, що ним аналізувався.

48. Зміст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції свідчить про те, що суд здійснив оцінку наявних у матеріалах справи доказів з точки зору достовірності, належності і вірогідності та за результатами аналізу чинних нормативних актів, які підлягали застуванню у спірних правовідносинах і зробив відповідні висновки. Водночас надання судом оцінки висновку експерта, яка не співпадає з оцінкою Скаржника, не свідчить про порушення судом норм процесуального права щодо дослідження доказів. Отже, судом апеляційної інстанції досліджено висновок експерта №912-914 від 21.02.2023 та надано належну оцінку його змісту, що спростовує доводи Скаржника, наведені в касаційній скарзі.

49. Відхиляючи доводи Позивача щодо неповноти з`ясування судом обставин справи, Суд акцентує, що Верховний Суд виконує функцію "суду права", а не "суду факту" та відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

50. Доводи Скаржника зводяться передусім до намагань здійснити переоцінку наявних у справі доказів, тоді як згідно з імперативними положеннями частини другої статті 300 цього Кодексу суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

51. З урахуванням наведеного, доводи касаційної скарги у своїй сукупності не отримали свого підтвердження під час касаційного провадження, що виключає можливість скасування оскаржуваного судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

52. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

53. Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

54. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що вони ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Судові витрати

55. Понесені Скаржником у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на нього, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись статтями 300, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Виконавчого комітету Лохвицької міської ради залишити без задоволення.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 у справі № 917/1165/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча Г. Вронська

Судді І. Кондратова

О. Кролевець