ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 року Справа № 906/261/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Василишин А.Р.

секретар судового засідання Першко А.А.

за участю представників:

від позивача - не з`явився

від відповідача 1 - не з`явився

від відповідача 2 - Горкуша М.А.

від третьої особи - не з`явився

прокурор - Гіліс І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Житомирської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Житомирської області від 29 грудня 2025 року у справі №906/261/25 (повний текст складено 08 січня 2026 року, суддя Вельмакіна Т.М.)

за позовом Виконувача обов`язків керівника Звягельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської обласної ради

до Ємільчинської селищної ради Звягельського району Житомирської області

та до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Дочірнього підприємства "Ємільчинський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради

про визнання незаконними та скасування наказів, скасування державної реєстрації земельних ділянок, скасування речових прав на земельні ділянки, витребування земельних ділянок (з урахуванням заяви від 24 червня 2025 року про зміну предмета позову)

ВСТАНОВИВ:

Виконувач обов`язків керівника Звягельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської обласної ради звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до Ємільчинської селищної ради Звягельського району Житомирської області та Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, у якому (з урахуванням заяви від 24 червня 2025 року про зміну предмета позову) просить:

1) визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагентства у Житомирській області від 21 листопада 2013 року №262/а, про затвердження технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності на території Ємільчинського району Житомирської області в частині щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0821 площею 10,462 га, що знаходиться на території Симонівської сільської ради Ємільчинської селищної об`єднаної територіальної громади;

2) визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 23 листопада 2018 року №6-4351/14-18-СГ про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Ємільчинської об`єднаної територіальної громади (Ємільчинської селищної ради та Сербівської, Осівської, Мокляківської, Березниківської, Великояблунецької, Кривотинської, Кулішівської, Малоглумчанської, Сергіївської, Середівської, Симонівської, Степанівської, Медведівської сільських рад) Ємільчинського району Житомирської області в частині щодо земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0322 площею 14,335 га, що знаходиться на території Осівської сільської ради та щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0208 площею 16 га, розташованої на території Андрієвицької сільської ради Ємільчинської селищної об`єднаної територіальної громади;

3) визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 12 грудня 2019 року №6-4950/14-19-СГ про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) загальною площею 652,8717 га на території Ємільчинського району Житомирської області, в частині щодо земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0333 площею 14,2115 га, що знаходиться на території Осівської сільської ради Ємільчинської селищної об`єднаної територіальної громади;

4) визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 22 грудня 2018 року №6-5026/14-18-СГ "Про передачу земельної ділянки державної власності у комунальну власність" в частині щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :03:000:0208 площею 16 га, розташованої на території Андрієвицької сільської ради Ємільчинської селищної об`єднаної територіальної громади, :02:000:0821 площею 10,462 га, що знаходиться на території Симонівської сільської ради Ємільчинської селищної об`єднаної територіальної громади, :08:000:0322 площею 14,335 га, що знаходиться на території Осівської сільської ради Ємільчинської селищної об`єднаної територіальної громади;

5) визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 15 грудня 2020 року №63-ОТГ "Про передачу у комунальну власність" в частині щодо земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0333 площею 14,2115 га, що знаходиться на території Осівської сільської ради Ємільчинської селищної об`єднаної територіальної громади;

6) скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0208 площею 16 гектара;

7) скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0821 площею 10,462 гектара;

8) скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0322 площею 14,335 гектара;

9) скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0333 площею 14,2115 гектара;

10) скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію всіх речових прав на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0208 площею 16 гектара, припинивши право комунальної власності Ємільчинської селищної ради, обтяження, зареєстровані на вказану земельну ділянку;

11) скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію всіх речових прав на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0821 площею 10,462 гектара, припинивши право комунальної власності Ємільчинської селищної ради, обтяження, зареєстровані на вказану земельну ділянку;

12) скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію всіх речових прав на земельну ділянку з кадастровим номером :08:000:0322 площею 14,335 гектара, припинивши право комунальної власності Ємільчинської селищної ради, обтяження, зареєстровані на вказану земельну ділянку;

13) скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію всіх речових прав на земельну ділянку з кадастровим номером :08:000:0333 площею 14,2115 гектара, припинивши право комунальної власності Ємільчинської селищної ради, обтяження, зареєстровані на вказану земельну ділянку;

14) витребувати з незаконного володіння Ємільчинської селищної ради Звягельського району (11201, Житомирська область, Звягельський район, смт. Ємільчине, вул. Соборна, 18А, ) на користь держави в особі Житомирської обласної ради (10014, м. Житомир, майдан ім. С.П. Корольова, 1, ) земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0821 в межах та конфігурації її накладення площею 10,0792 га на землі лісогосподарського призначення, а саме, на виділи №№45, 46, 47, 48 кварталу №73 Барашівського лісництва ДП "Ємільчинський лісгосп АПК", відповідно до наданої сертифікованим інженером-геодезистом Розубаєвою М.М. схеми земельної ділянки утвореної внаслідок перетину та каталогу координат кутів поворотних точок перетину земельної ділянки;

15) витребувати з незаконного володіння Ємільчинської селищної ради Звягельського району (11201, Житомирська область, Звягельський район, смт. Ємільчине, вул. Соборна, 18А, ) на користь держави в особі Житомирської обласної ради (10014, м. Житомир, майдан ім. С.П. Корольова, 1, ) земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0208 в межах та конфігурації її накладення площею 2,6272 га на землі лісогосподарського призначення, а саме, на виділ № 35 кварталу № 131 Ємільчинського лісництва ДП "Ємільчинський лісгосп АПК", відповідно до наданої сертифікованим інженером-геодезистом Розубаєвою М.М. схеми земельної ділянки утвореної внаслідок перетину та каталогу координат кутів поворотних точок перетину земельної ділянки;

16) витребувати з незаконного володіння Ємільчинської селищної ради Звягельського району (11201, Житомирська область, Звягельський район, смт. Ємільчине, вул. Соборна, 18А, ) на користь держави в особі Житомирської обласної ради (10014, м. Житомир, майдан ім. С.П. Корольова, 1, ) земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0208 в межах та конфігурації її накладення площею 1,6587 га на землі лісогосподарського призначення, а саме, на виділ № 40 кварталу № 131 Ємільчинського лісництва ДП "Ємільчинський лісгосп АПК", відповідно до наданої сертифікованим інженером-геодезистом Розубаєвою М.М. схеми земельної ділянки утвореної внаслідок перетину та каталогу координат кутів поворотних точок перетину земельної ділянки;

17) витребувати з незаконного володіння Ємільчинської селищної ради Звягельського району (11201, Житомирська область, Звягельський район, смт. Ємільчине, вул. Соборна, 18А, ) на користь держави в особі Житомирської обласної ради (10014, м. Житомир, майдан ім. С.П. Корольова, 1, ) земельну ділянку з кадастровим номером :08:000:0322 в межах та конфігурації її накладення площею 6,3614 га на землі лісогосподарського призначення, а саме, на виділи №№ 49, 50, 51, 52, 53, 54, 55 кварталу № 29 Ємільчинського лісництва ДП "Ємільчинський лісгосп АПК", відповідно до наданої сертифікованим інженером-геодезистом Розубаєвою М.М. схеми земельної ділянки утвореної внаслідок перетину та каталогу координат кутів поворотних точок перетину земельної ділянки;

18) витребувати з незаконного володіння Ємільчинської селищної ради Звягельського району (11201, Житомирська область, Звягельський район, смт. Ємільчине, вул. Соборна, 18А, ) на користь держави в особі Житомирської обласної ради (10014, м. Житомир, майдан ім. С.П. Корольова, 1, ) земельну ділянку з кадастровим номером :08:000:0333 в межах та конфігурації її накладення площею 4,5079 га на землі лісогосподарського призначення, а саме, на виділи №№ 19, 23, 24, 31, 33 кварталу №29 та виділу №75 кварталу №26 Ємільчинського лісництва ДП "Ємільчинський лісгосп АПК", відповідно до наданої сертифікованим інженером-геодезистом Розубаєвою М.М. схеми земельної ділянки утвореної внаслідок перетину та каталогу координат кутів поворотних точок перетину земельної ділянки.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 05 березня 2025 року у справі №906/261/25 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Дочірнє підприємство "Ємільчинський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 29 грудня 2025 року у справі №906/261/25 частково задоволено позов Виконувача обов`язки керівника Звягельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської обласної ради до Ємільчинської селищної ради Звягельського району Житомирської області та Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Дочірнього підприємства "Ємільчинський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради про визнання незаконними та скасування наказів, скасування державної реєстрації земельних ділянок, скасування речових прав на земельні ділянки, витребування земельних ділянок (з урахуванням заяви від 24 червня 2025 року про зміну предмета позову).

Витребувано з незаконного володіння Ємільчинської селищної ради Звягельського району (11201, Житомирська область, Звягельський район, смт. Ємільчине, вул. Соборна, 18А, ) на користь держави в особі Житомирської обласної ради (10014, м. Житомир, майдан ім. С.П. Корольова, 1, ) земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0821 в межах та конфігурації її накладення площею 10,0792 га на землі лісогосподарського призначення, а саме, на виділи №№45, 46, 47, 48 кварталу №73 Барашівського лісництва ДП "Ємільчинський лісгосп АПК", відповідно до наданої сертифікованим інженером-геодезистом Розубаєвою М.М. схеми земельної ділянки утвореної внаслідок перетину та каталогу координат кутів поворотних точок перетину земельної ділянки.

Витребувано з незаконного володіння Ємільчинської селищної ради Звягельського району (11201, Житомирська область, Звягельський район, смт. Ємільчине, вул. Соборна, 18А, ) на користь держави в особі Житомирської обласної ради (10014, м. Житомир, майдан ім. С.П. Корольова, 1, ) земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0208 в межах та конфігурації її накладення площею 2,6272 га на землі лісогосподарського призначення, а саме, на виділ № 35 кварталу № 131 Ємільчинського лісництва ДП "Ємільчинський лісгосп АПК", відповідно до наданої сертифікованим інженером-геодезистом Розубаєвою М.М. схеми земельної ділянки утвореної внаслідок перетину та каталогу координат кутів поворотних точок перетину земельної ділянки.

Витребувано з незаконного володіння Ємільчинської селищної ради Звягельського району (11201, Житомирська область, Звягельський район, смт. Ємільчине, вул. Соборна, 18А, ) на користь держави в особі Житомирської обласної ради (10014, м. Житомир, майдан ім. С.П. Корольова, 1, ) земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0208 в межах та конфігурації її накладення площею 1,6587 га на землі лісогосподарського призначення, а саме, на виділ № 40 кварталу № 131 Ємільчинського лісництва ДП "Ємільчинський лісгосп АПК", відповідно до наданої сертифікованим інженером-геодезистом Розубаєвою М.М. схеми земельної ділянки утвореної внаслідок перетину та каталогу координат кутів поворотних точок перетину земельної ділянки.

Витребувано з незаконного володіння Ємільчинської селищної ради Звягельського району (11201, Житомирська область, Звягельський район, смт. Ємільчине, вул. Соборна, 18А, ) на користь держави в особі Житомирської обласної ради (10014, м. Житомир, майдан ім. С.П. Корольова, 1, ) земельну ділянку з кадастровим номером :08:000:0322 в межах та конфігурації її накладення площею 6,3614 га на землі лісогосподарського призначення, а саме, на виділи №№ 49, 50, 51, 52, 53, 54, 55 кварталу № 29 Ємільчинського лісництва ДП "Ємільчинський лісгосп АПК", відповідно до наданої сертифікованим інженером-геодезистом Розубаєвою М.М. схеми земельної ділянки утвореної внаслідок перетину та каталогу координат кутів поворотних точок перетину земельної ділянки.

Витребувано з незаконного володіння Ємільчинської селищної ради Звягельського району (11201, Житомирська область, Звягельський район, смт. Ємільчине, вул. Соборна, 18А, ) на користь держави в особі Житомирської обласної ради (10014, м. Житомир, майдан ім. С.П. Корольова, 1, ) земельну ділянку з кадастровим номером :08:000:0333 в межах та конфігурації її накладення площею 4,5079 га на землі лісогосподарського призначення, а саме, на виділи №№ 19, 23, 24, 31, 33 кварталу №29 та виділу №75 кварталу №26 Ємільчинського лісництва ДП "Ємільчинський лісгосп АПК", відповідно до наданої сертифікованим інженером-геодезистом Розубаєвою М.М. схеми земельної ділянки утвореної внаслідок перетину та каталогу координат кутів поворотних точок перетину земельної ділянки.

Присуджено до стягнення з Ємільчинської селищної ради Житомирської області (11201, Житомирська обл., Звягельський р-н, селище Ємільчине, вул. Соборна, будинок 18А, ) на користь Житомирської обласної прокуратури (10008, Житомирська обл., місто Житомир, вул. Святослава Ріхтера, будинок 11, ) 7570,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що прокурором правомірно заявлено позов в інтересах держави, оскільки уповноважений орган, а саме Житомирська обласна рада будучи належним чином повідомленою про порушення, не вжила заходів щодо захисту відповідних інтересів, а також що внаслідок проведення інвентаризації та подальших рішень органів Держгеокадастру до складу земель сільськогосподарського призначення безпідставно включено землі лісового фонду, які перебували у постійному користуванні ДП "Ємільчинський лісгосп АПК", без їх вилучення у встановленому законом порядку та без зміни цільового призначення, що призвело до незаконного вибуття цих земель з володіння належного розпорядника. У зв`язку з цим суд визнав обґрунтованими вимоги про витребування спірних земельних ділянок у частині їх накладення на землі лісогосподарського призначення як належний спосіб захисту, водночас відмовив у задоволенні вимог про скасування наказів та реєстраційних дій як неефективних способів захисту порушеного права.

Не погодившись з ухваленим рішенням, Житомирська обласна прокуратура звернулась до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 29 грудня 2025 року у справі №906/261/25 в частині відмови у позові та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги у цій частині задоволити у повному обсязі.

Апелянт зазначає, що оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконними та скасування наказів Головного управління Держземагентства у Житомирській області та Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про затвердження технічної документації із інвентаризації земель, а також у частині відмови у задоволенні вимог про скасування державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі та скасування державної реєстрації речових прав на ці земельні ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тоді як в іншій частині рішення суду не оскаржується.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, заявник посилається на положення частини десятої статті 24 Закону України "Про державний земельний кадастр", відповідно до яких державна реєстрація земельної ділянки може бути скасована, зокрема, на підставі судового рішення, яке має бути ухвалене одночасно із припиненням усіх речових прав щодо такої ділянки. На думку апелянта, оскаржуваними наказами Головного управління Держземагентства у Житомирській області та Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про затвердження технічної документації із інвентаризації земель фактично змінено цільове призначення земель із лісогосподарського на сільськогосподарське, у зв`язку з чим вимога про визнання таких наказів незаконними та їх скасування є належним і ефективним способом захисту порушених інтересів держави; при цьому апелянт посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 10 грудня 2025 року у справі №906/1032/24 та від 11 червня 2024 року у справі №925/1133/18.

Крім того, апелянт зазначає, що задоволення судом першої інстанції виключно вимог про витребування земельних ділянок у частині їх накладення на землі лісового фонду не забезпечує поновлення порушених прав Житомирської обласної ради, оскільки відповідно до частини шостої статті 24 Закону України "Про державний земельний кадастр" державний кадастровий реєстратор відмовляє у реєстрації земельної ділянки у разі накладення її меж на вже зареєстровану ділянку. Відтак без скасування державної реєстрації спірних земельних ділянок у Державному земельному кадастрі виконання рішення суду про витребування є фактично неможливим, що обумовлює необхідність припинення права власності Ємільчинської селищної ради на такі ділянки як передумови реалізації віндикаційного способу захисту; у цьому контексті апелянт також посилається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03 вересня 2025 року у справі №911/906/23.

Також апелянт вказує, що суд першої інстанції не врахував, що застосування виключно віндикаційного способу захисту не усуває порушення, пов`язані із незаконною державною реєстрацією спірних земельних ділянок у Державному земельному кадастрі як земель сільськогосподарського призначення, тоді як встановлено, що такі ділянки частково сформовані за рахунок земель лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні ДП "Ємільчинський лісгосп АПК", що свідчить про незаконність їх формування та необхідність скасування відповідної державної реєстрації.

Окремо апелянт заперечує висновки суду першої інстанції про те, що скасування наказів Головного управління Держземагентства у Житомирській області та Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області може призвести до позбавлення відповідача права власності на частини земельних ділянок, які не є спірними, зазначаючи, що предметом спору є правомірність формування земельних ділянок як єдиного об`єкта цивільних прав, який включає як правомірно, так і неправомірно набуті частини, що виключає можливість збереження права власності на такі ділянки у цілому.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою обставину визнання позову відповідачем-1 - Ємільчинською селищною радою, яка погодилася із заявленими вимогами у повному обсязі, при цьому у мотивувальній частині рішення відсутні будь-які обґрунтування неприйняття такого визнання, що, на думку апелянта, свідчить про порушення судом норм процесуального права та є самостійною підставою для скасування рішення у відповідній частині.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 лютого 2026 року, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді - члена колегії Маціщук А.В., внесено зміни до складу колегії суддів та визначено наступний її склад: головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03 лютого 2026 року у справі №906/261/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Житомирської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Житомирської області від 29 грудня 2025 року у справі №906/261/25. Розгляд апеляційної скарги призначено на "18" березня 2026 р. об 10:40год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м. Рівне, вул. Яворницького, 59, у залі судових засідань №2.

10 лютого 2026 року через систему "Електронний суд" ЄСІТС від представника Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області - Горкуши Михайла Андрійовича надійшла заява про участь у судовому засіданні у справі №906/261/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11 лютого 2026 року у справі №906/261/25 задоволено заяву представника Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

03 березня 2026 року від третьої особи - ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" надійшли пояснення у справі №906/261/25, в яких останнє не погоджується із рішенням Господарського суду Житомирської області від 29 грудня 2025 року в оскаржуваній частині.

У поданих поясненнях третя особа фактично підтримує заявлені вимоги прокурора та зазначає, що оскаржувані накази Головного управління Держземагентства у Житомирській області та Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про затвердження технічної документації із інвентаризації земель призвели до неправомірної зміни цільового призначення земель лісогосподарського призначення на землі сільськогосподарського призначення, що порушує інтереси держави як власника таких земель, у зв`язку з чим їх визнання незаконними та скасування є необхідним способом відновлення порушеного правового режиму земель.

Також третя особа наголошує, що обраний прокурором спосіб захисту є комплексним та взаємопов`язаним, оскільки задоволення лише вимог про витребування земельних ділянок не забезпечує реального поновлення порушеного права, адже без скасування державної реєстрації спірних земельних ділянок у Державному земельному кадастрі та припинення зареєстрованих речових прав їх фактичне повернення та подальше належне оформлення є неможливим.

Крім того, у поясненнях зазначено, що сформовані спірні земельні ділянки як об`єкти цивільних прав є юридично дефектними, оскільки включають у свій склад частини земель, які перебувають у постійному користуванні ДП "Ємільчинський лісгосп АПК", що виключає можливість існування права комунальної власності на такі ділянки у їх сформованому вигляді та обумовлює необхідність скасування їх державної реєстрації.

Окремо третя особа вказує, що висновки суду першої інстанції про можливість збереження за відповідачем права власності на частини земельних ділянок, які не є спірними, є помилковими, оскільки предметом спору є саме правомірність формування земельних ділянок як єдиного об`єкта, а не окремих їх частин, у зв`язку з чим неможливим є поділ правового режиму таких ділянок без належного їх переформування у встановленому законом порядку.

Крім того, третя особа звертає увагу на те, що суд першої інстанції не врахував визнання позову Ємільчинською селищною радою, яке було подано у повному обсязі, однак не отримало належної оцінки в оскаржуваному рішенні, що свідчить про неповне з`ясування обставин справи та порушення норм процесуального права.

У зв`язку із відрядженням судді - члена колегії Василишина А.Р. судове засідання у справі №906/261/25 18 березня 2026 року не відбулося.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23 березня 2026 року у справі №906/261/25 розгляд апеляційної скарги призначено на "02" квітня 2026 р. об 14:40 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м. Рівне, вул. Яворницького, 59, у залі судових засідань №2.

30 березня 2026 року від третьої особи - ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" надійшло клопотання про розгляд справи №906/261/25 за відсутності її представника, у якому зазначено, що третя особа не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за відсутності її представника - адвоката Єлісєєва В.А., участь якого у судовому засіданні, призначеному на 02 квітня 2026 року, є неможливою у зв`язку з його зайнятістю в іншому судовому процесі, який було призначено раніше, а також неможливістю участі у режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 02 квітня 2026 року прокурор повністю підтримала вимоги і доводи викладені у апеляційній скарзі. Представник відповідача 2 заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 02 квітня 2026 року у справі №906/261/25 відкладено ухвалення та проголошення судового рішення у справі на 06 квітня 2026 року об 11:45 год.

В судовому засіданні 06 квітня 2026 року прокурору та представнику відповідача 2 оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Представники позивача, відповідача 1 та третьої особи в судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Колегія суддів, заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача 2, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та письмових пояснень на неї, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній частині - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно з рішеннями Осівської сільської ради Ємільчинського району від 13 серпня 2005 року та Симонівської сільської ради Ємільчинського району від 25 серпня 2005 року /т.1, а.с.149-150/, погоджено технічну документацію по землеустрою щодо встановлення зовнішніх меж землекористування з виготовленням державних актів на право постійного користування землями лісового фонду ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" на території Осівської сільської ради за межами населених пунктів загальною площею 1517,0671 га та на території Симонівської сільської ради за межами населених пунктів загальною площею 942,6750 га.

Згідно з розпорядженням голови Ємільчинської районної державної адміністрації №426 від 01 грудня 2005 року /т.1, а.с.238-240/, передано із земель державної власності (земель запасу сільських рад), зазначених у додатку №1, землі у постійне користування Дочірньому підприємству "Ємільчинський лісгосп АПК" загальною площею 6292,5713 га.

Відповідно до розпорядження голови Ємільчинської районної державної адміністрації №429 від 01 грудня 2005 року /т.1, а.с.145-147/, затверджено технічну документації по землеустрою щодо встановлення зовнішніх меж землекористування з виготовленням державного акту на право постійного користування землями на території сільських рад, зокрема, зазначених в додатку №1, Дочірньому підприємству "Ємільчинський лісгосп АПК" загальною площею 21864,1256 га.

Також згідно з рішенням Андрієвицької сільської ради Ємільчинського району від 15 грудня 2005 року /т.1, а.с.148/ погоджено технічну документацію по землеустрою щодо встановлення зовнішніх меж землекористування з виготовленням державних актів на право постійного користування землями лісового фонду ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" на території Андрієвицької сільської ради за межами населених пунктів загальною площею 330,9236 га.

Крім того, відповідно до розпорядження голови Ємільчинської районної державної адміністрації №59 від 24 лютого 2006 року /т.1, а.с.241-242/, передано Дочірньому підприємству "Ємільчинський лісгосп АПК" землі загальною площею 6392,4479 га із земель державної власності (земель запасу сільських рад) згідно додатку.

Згідно з розпорядженням голови Ємільчинської районної державної адміністрації №60 від 24 лютого 2006 року /т.1, а.с.143-144/ затверджено технічну документацію по землеустрою щодо встановлення зовнішніх меж землекористування з виготовленням державних актів на право постійного користування землями лісового фонду ДП "Ємільчинський лісгосп АПК", посвідчено право постійного користування землями ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" за межами населених пунктів в розрізі сільських та селищних рад згідно додатку.

Матеріалами справи підтверджується те, що ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" ЖОКАП "Житомироблагроліс" отримало державні акти на право постійного користування земельними ділянками:

- серії ЯЯ №076776 - на право користування земельними ділянками №6-21 площею 65,2960 га, що розташовані на території Симонівської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області, для ведення лісового господарства, на підставі розпорядження голови райдержадміністрації №429 від 01 грудня 2005 року /т.2, а.с.16/;

- серії ЯЯ №078525 - на право користування земельними ділянками №41, 43-47, 49-53 площею 36,8652 га, що розташовані на території Осівської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області, для ведення лісового господарства, на підставі розпорядження голови райдержадміністрації №429 від 01 грудня 2005 року /т.2, а.с.17/;

- серії ЯЯ №078526 - на право користування земельною ділянкою №42 площею 585,4656 га, що розташована на території Осівської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області, для ведення лісового господарства, на підставі розпорядження голови райдержадміністрації №429 від 01 грудня 2005 року /т.2, а.с.18/;

- серії ЯЯ №076804 - на право користування земельними ділянками №10-17 площею 54,6247 га, що розташовані на території Андрієвицької сільської ради Ємільчинського району Житомирської області, для ведення лісового господарства, на підставі розпорядження голови райдержадміністрації №60 від 24 лютого 2006 року /т.2, а.с.19/.

Відповідно до наказу Головного управління Держземагентства у Житомирській області №262/а від 21 листопада 2013 року /т.2, а.с.98/, з метою належного виконання пункту 6 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 травня 2012 року №513 "Про затвердження Порядку проведення інвентаризації земель", з метою контролю за ефективним використанням коштів, передбачених у державному бюджеті Держземагентства України за програмою КПКВК 2803030 "Про ведення земельної реформи", затверджено технічні документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності на території Ємільчинського району Житомирської області за переліком згідно з додатком 1, зокрема пункт 17 - технічну документацію із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 20,7408 га, за межами населених пунктів на території Симонівської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області /т.1, а.с.38-59/.

Згідно з наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-4351/14-18-СГ від 23 листопада 2018 року /т.2, а.с.91/, затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Ємільчинської об`єднаної територіальної громади (Андрієвицької, Березниківської, Великоглумчанської, Великояблунецької, Середівської сільських рад) Ємільчинського району Житомирської області з урахуванням Перспективного плану формування території громад Житомирської області, затвердженого розпорядженням КМУ від 12 серпня 2015 року №901 (в редакції розпорядження КМУ від 01 лютого 2017 року №58-р) /т.1, а.с.60-68/ та технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Ємільчинської об`єднаної територіальної громади (Ємільчинської селищної ради та Сербівської, Осівської, Мокляківської, Березниківської, Великояблунецької, Кривотинської, Кулішіської, Малоглумчанської, Сергіївської, Середівської, Симонівської, Степанівської, Медведівської сільських рад) Ємільчинського району Житомирської області з урахуванням Перспективного плану формування території громад Житомирської області, затвердженого розпорядженням КМУ від 12 серпня 2015 року №901 (в редакції розпорядження КМУ від 01 лютого 2017 року №58-р) /т.1, а.с.69-76/.

Відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-5026/14-18-СГ від 22 грудня 2018 року відповідно до статей 15-1, 117, 122 Земельного кодексу України, розпорядження Кабінету Міністрів України від 31 січня 2018 року №60-р "Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад", Положення про Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17 листопада 2016 року №308, передано Ємільчинській селищній раді Ємільчинського району Житомирської області у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 5167,7586 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Ємільчинської селищної об`єднаної територіальної громади Ємільчинського району Житомирської області, згідно з актом приймання-передачі /т.1, а.с.88-99/.

Згідно з наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-4950/14-19-СГ від 12 грудня 2019 року /т.2, а.с.101/ відповідно до статей 15-1, 122, 186 Земельного кодексу України, статей 35, 57 Закону України "Про землеустрій", наказу Держгеокадастру від 21 лютого 2019 року №59 "Про проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності" із змінами, внесеними наказом від 13 травня 2019 року №129 "Про деякі питання проведення заходу інвентаризації земель державної власності", Положення про Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 12 листопада 2019 року №285, листа Житомирської регіональної філії ДП "Центр ДЗК" від 09 грудня 2019 року №409, затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) загальною площею 652,8718 га на території Ємільчинського району Житомирської області /т.1, а.с.77-85/.

Також згідно з наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №63-ОТГ від 15 грудня 2020 року відповідно до статей 15-1, 117, 122 Земельного кодексу України, указу Президента України від 15 жовтня 2020 року №449 "Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин" та постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2020 року №1113 "Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин", Положення про Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17 листопада 2016 року №308 (в редакції наказу Держгеокадастру від 20 лютого 2020 року №53), передано Ємільчинській селищній раді Ємільчинського (Новоград-Волинського) району Житомирської області у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 1117,2981 га, які розташовані за межами населених пунктів Ємільчинської селищної об`єднаної територіальної громади Ємільчинського (Новоград-Волинського) району Житомирської області згідно з актом приймання-передачі /т.1, а.с.100-107/.

Згідно з інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №409599394, №409598984, №409599516, №409599649 від 24 січня 2025 року /т.1, а.с.29-32/, за Ємільчинською селищною радою зареєстровано право власності на наступні земельні ділянки:

1) 30 серпня 2019 року з кадастровим номером :02:000:0821 площею 10,462 га на підставі акту приймання-передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність б/н від 22 грудня 2018 року та наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-5026/14-18-СГ від 22 грудня 2018 року;

2) 09 вересня 2019 року з кадастровим номером :03:000:0208 площею 16 га на підставі акту приймання-передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність б/н від 22 грудня 2018 року та наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-5026/14-18-СГ від 22 грудня 2018 року;

3) 27 вересня 2019 року з кадастровим номером :08:000:0322 площею 14,335 га на підставі акту приймання-передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність б/н від 22 грудня 2018 року та наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-5026/14-18-СГ від 22 грудня 2018 року;

4) 31 березня 2021 року з кадастровим номером :08:000:0333 площею 14,2115 га на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №63-ОТГ від 15 грудня 2020 року, акту приймання-передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність б/н від 15 грудня 2020 року.

Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру від 24 січня 2025 року /т.1, а.с.33-36/ земельні ділянки з кадастровими номерами :02:000:0821 площею 10,462 га, :08:000:0322 площею 14,335 га, :08:000:0333 площею 14,2115 га, :03:000:0208 площею 16 га, розташовані у Ємільчинському районі Житомирської області, перебувають у комунальній власності Ємільчинської селищної ради з цільовим призначенням - землі запасу та відносяться до категорії земель сільськогосподарського призначення.

В матеріалах справи міститься наданий ВО "Укрдержліспроект" витяг з картографічної бази даних матеріалів лісовпорядкування з нанесеними межами кварталів 73 Барашівського, 29 та 131 Ємільчинського лісництв ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2016 року та межами їх таксаційних виділів і межами земельних ділянок, що нанесені згідно з наданими кадастровими номерами, з якого вбачається, що земельні ділянки з кадастровими номерами :02:000:0821, :08:000:0322, :08:000:0333, :03:000:0208 частково розташовані в межах виділів 23, 24, 31, 33, 49, 50, 51, 52, 53, 54, 55 кварталу №29, виділу 75 кварталу №26, виділу 35, 40 кварталу №131 Ємільчинського лісництва та виділів 46, 47, 48 кварталу №73 Барашівського лісництва ДП "Ємільчинський лісгосп "АПК", відносяться до земель лісового фонду /т.1, а.с.109-111/.

Листом Міністерства екології та природних ресурсів України №284 від 20 грудня 2018 року, за результатами розгляду "Проекту організації та розвитку лісового господарства Дочірнього підприємства "Ємільчинський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради, а також протоколу другої лісовпорядної наради від 02 червня 2017 року щодо розгляду його основних положень /т.1, а.с.173 236/, повідомлено Дочірнє підприємство "Ємільчинський лісгосп АПК" про відсутність заперечень щодо використання зазначеного проєкту для організації ведення лісового господарства, планування та прогнозування використання лісових ресурсів.

Згідно з актами обстеження від 25 листопада 2024 року, складеними комісією у складі головного лісничого, лісничого, інженера з охорони та захисту лісів ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" та лісничого Барашівського лісництва ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" /т.1, а.с.120-142/:

- при обстеженні лісових ділянок у кварталі №29 виділи 23, 24, 31, 33, 49, 50, 51, 52, 53, 54, 55 площею 24,9 га, кварталі №26 виділ 75 площею 0,9 га та кварталі №131 виділи 35, 40 площею 7,4 га Ємільчинського лісництва встановлено, що частина земельних ділянок, які накладаються на землі лісового фонду ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" під кадастровим номером :08:000:0333 площею 14,2115 га, відноситься до кварталу №29 виділ 23, 24, 31, 33 та квартал №26 виділ 75; кадастровий номер :08:000:322 площею 14,335 га відноситься до кварталу №29 виділ 49, 50, 51, 52, 53, 54, 55; кадастровий номер :03:000:0208 площею 16 га відноситься до кварталу №131 виділ 35, 40 Ємільчинського лісництва, а також те, що на даних лісових ділянках знаходиться мішане насадження природного походження, віком з 19 по 59 років;

- при обстеженні лісових ділянок у кварталі №73 виділ 46, 47, 48 площею 10,3 га Барашівського лісництва встановлено, що частина земельних ділянок, які накладаються на землі лісового фонду ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" під кадастровим номером :02:000:0821 площею 10,462 га, відноситься до кварталу №73 виділ 46, 47, 48 Барашівського лісництва, а також те, що на даних лісових ділянках знаходиться мішане насадження природного походження, віком 42 та 58 років.

У відповідь на звернення Звягельської окружної прокуратури №54-84-5336 від 29 листопада 2024 року сертифікований інженер-землевпорядник ФОП Черненко В.О. надав інформацію щодо накладення земельних ділянок, зазначених у зверненні /т.1, а.с.112-117/.

Зі схеми розміщення земельних ділянок, наданої сертифікованим інженером-землевпорядником Черненком В.О., вбачається що:

- земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0821 накладається на виділи 46, 47, 48 кварталу №73 Барашівського лісництва Дочірнього підприємства "Ємільчинський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради, площа накладення 10,0792 га;

- земельна ділянка з кадастровим номером :08:000:0322 накладається на виділи 49, 50, 51, 52, 53, 54, 55 кварталу №29 Ємільчинського лісництва Дочірнього підприємства "Ємільчинський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради, площа накладення 6,3614 га;

- земельна ділянка з кадастровим номером :08:000:0333 накладається на виділи 23, 24, 31, 33 кварталу №29 та виділ 75 кварталу №26 Ємільчинського лісництва Дочірнього підприємства "Ємільчинський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради, площа накладення 4,5079 га;

- земельна ділянка з кадастровим :03:000:0208 накладається на виділи 35, 40 кварталу №131 Ємільчинського лісництва Дочірнього підприємства "Ємільчинський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради, площа накладення 4,2859 га.

Також сертифікованим інженером-геодезистом Розубаєвою М.М. сформовано відомість обчислення площі перетину земельних ділянок з кадастровими номерами :03:000:0208, :02:000:0821, :08:000:0322, :08:000:0333 та земельних ділянок лісового фонду, що перебувають у постійному користуванні ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" у системі координат СК63. У відомості відображено координати кутів поворотних точок перетину /т.2, а.с.224-231/.

Вказані обставини стали підставою для звернення Виконувача обов`язків керівника Звягельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської обласної ради до Господарського суду Житомирської області з даним позовом про визнання незаконними та скасування наказів Головного управління Держземагентства у Житомирській області та Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, скасування державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі, скасування державної реєстрації речових прав на земельні ділянки та витребування земельних ділянок.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 29 грудня 2025 року у справі №906/261/25 позов задоволено частково, а саме в частині витребування частин земельних ділянок, тоді як у задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Предметом апеляційного оскарження є рішення Господарського суду Житомирської області від 29 грудня 2025 року у справі №906/261/25 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконними та скасування наказу Головного управління Держземагентства у Житомирській області від 21 листопада 2013 року №262/а, наказів Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 23 листопада 2018 року №6-4351/14-18-СГ та від 12 грудня 2019 року №6-4950/14-19-СГ, а також у частині скасування державної реєстрації відповідних земельних ділянок у Державному земельному кадастрі та скасування державної реєстрації речових прав на них у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 4 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

У частині 1 статті 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частин 1, 2 статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Частиною 2 статті 1 Лісового кодексу України унормовано, що ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Самостійною категорією земель за основним цільовим призначенням є землі лісогосподарського призначення (пункт "е" частини 1 статті 19 Земельного кодексу України).

Статтею 5 Лісового кодексу України визначено, що до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, на яких розташовані полезахисні лісові смуги. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: а) зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; в) окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках; г) полезахисними лісовими смугами на землях сільськогосподарського призначення.

Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом статті 63 Лісового кодексу України полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Статтею 7 Лісового кодексу України передбачено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.

Відповідно до статті 56 Земельного кодексу України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення.

Згідно зі статтею 8 Лісового кодексу України, у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

У комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності. У комунальній власності можуть перебувати й інші ліси, набуті або віднесені до об`єктів комунальної власності в установленому законом порядку. Право комунальної власності на ліси реалізується територіальними громадами безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування (стаття 9 Лісового кодексу України).

Землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю (частина 1 статті 83 Земельного кодексу України).

Як визначено статтею 11 Лісового кодексу України право комунальної власності на ліси набувається при розмежуванні в установленому законом порядку земель державної і комунальної власності, а також шляхом передачі земельних ділянок з державної власності в комунальну та з інших підстав, не заборонених законом.

Пунктом 3 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" визначено, що з дня набрання чинності цим Законом (01 січня 2013 року) землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються, зокрема, земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій.

За приписами статті 17 Лісового кодексу України, у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. У постійне користування ліси на землях комунальної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створені спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища. У разі прийняття рішення про надання лісів у постійне користування обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями таке рішення погоджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Прийняття рішень Кабінетом Міністрів України не потребує погоджень з іншими органами. Право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Також частиною 1 статті 57 Земельного кодексу України унормовано, що земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Згідно зі статтею 54 Лісового кодексу України, облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками. Основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування.

Лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України (стаття 45 Лісового кодексу України).

Лісовпорядкування є обов`язковим на всій території України та ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері лісового господарства (частина 1 статті 47 Лісового кодексу України).

Статтею 48 Лісового кодексу України встановлено, що у матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування. Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування. У проекті організації та розвитку лісового господарства визначаються і обґрунтовуються основні напрями організації і розвитку лісового господарства об`єкта лісовпорядкування з урахуванням стану та перспектив економічного і соціального розвитку регіону. Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами.

За змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11 грудня 1986 року, (до 04 січня 2011 року, у подальшому - Інструкції про порядок ведення державного лісового кадастру і первинного обліку лісів, затвердженої наказом Державного комітету лісового господарства України від 01 жовтня 2010 року №298), планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування.

Оскільки земельна ділянка та права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин має визначатися згідно з нормами земельного законодавства та лісового законодавства у частині використання й охорони лісового фонду (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі №6224цс14, постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16).

Відповідно до пункту 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" ЛК України (в редакції, чинній з 31 липня 2006 року до 16 січня 2020 року), до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Пунктом 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" ЛК України (в редакції, чинній з 16 січня 2020 року до 01 січня 2022 року) визначено, що до здійснення державної реєстрації права постійного користування державних лісогосподарських підприємств земельними ділянками лісогосподарського призначення, які до набрання чинності Земельним кодексом України передані їм на такому праві, це право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

Правова позиція про те, що планово-картографічні матеріали лісовпорядкування підтверджують наявність права постійного користування спеціалізованого державного лісогосподарського підприємства неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 30 січня 2018 року у справі №707/2192/15-ц, від 21 лютого 2018 року у справі №488/5476/14-ц, від 07 жовтня 2020 року у справі №369/16418/18, від 16 січня 2025 року у справі №910/9266/23.

Водночас, відсутність прямої вказівки у пункті 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" Лісового кодексу України щодо діяльності комунальних лісогосподарських підприємств не означає, що планово-картографічні матеріали лісовпорядкування не можуть підтверджувати право комунальних лісогосподарських підприємств на раніше надані землі.

Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №734/537/15-ц. За висновком Верховного Суду, планово-картографічні матеріали лісовпорядкування стосовно комунальних підприємств є належними доказами у справі.

При цьому з огляду на положення Статуту ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" ЖОКАП "Житомироблагроліс" /т.2, а.с.20-29/, ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" ЖОКАП "Житомироблагроліс" засноване Житомирським обласним комунальним агролісогосподарським підприємством "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області і перебуває в управлінні Житомирської обласної ради.

Отже, вирішуючи питання щодо перебування земельних лісових ділянок в користуванні лісогосподарського підприємства, необхідно враховувати пункт 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" Лісового кодексу України, що діяла на момент виникнення правовідносин.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що право користування спірними земельними лісовими ділянками підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування ДП "Ємільчинський лісгосп АПК", копії яких містяться в матеріалах справи /т.1, а.с. 160 172/, що узгоджується з усталеною правовою позицією Верховного Суду щодо можливості підтвердження такого права відповідними матеріалами лісовпорядкування.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", Житомирська обласна рада, в силу закону, як орган місцевого самоврядування, що представляє спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст області, набула право комунальної власності на частини спірних земельних ділянок лісового фонду, що перебували в постійному користуванні ДП "Ємільчинський лісгосп АПК". При цьому відсутність державної реєстрації речового права не впливає на обставини виникнення права комунальної власності на неї.

Також судами враховується, що згідно з пунктом 1 Порядку проведення інвентаризації земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2012 року №513, цей Порядок установлює вимоги до проведення інвентаризації земель під час здійснення землеустрою та складення за її результатами технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель.

Згідно з пунктом 2 цього Порядку, інвентаризація земель проводиться з метою: забезпечення ведення Державного земельного кадастру, здійснення контролю за використанням і охороною земель; визначення якісного стану земельних ділянок, їх меж, розміру, складу угідь; узгодження даних, отриманих у результаті проведення інвентаризації земель, з інформацією, що міститься у документах, які посвідчують право на земельну ділянку, та у Державному земельному кадастрі; прийняття за результатами інвентаризації земель Кабінетом Міністрів України, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями та органами місцевого самоврядування відповідних рішень; здійснення землеустрою.

У пункті 3 Порядку визначено, що інвентаризація земель проводиться виходячи з принципів плановості, достовірності та повноти даних, послідовності і стандартності процедур, доступності використання інформаційної бази, узагальнення даних з додержанням єдиних засад та технології їх оброблення.

Відповідно до пункту 7 Порядку, вихідними даними для проведення інвентаризації земель є:

- матеріали з Державного фонду документації із землеустрою;

- відомості з Державного земельного кадастру в паперовій та електронній формі, у тому числі Поземельної книги; книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі; файлів обміну даними про результати робіт із землеустрою;

- містобудівна документація, затверджена в установленому законодавством порядку;

- планово-картографічні матеріали, в тому числі ортофотоплани, складені за результатами виконання робіт відповідно до Угоди про позику (Проект Видача державних актів на право власності на землю у сільській місцевості та розвиток системи кадастру) між Україною та Міжнародним банком реконструкції та розвитку;

- відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень;

- копії документів, що посвідчують право на земельну ділянку або підтверджують сплату земельного податку;

- матеріали, підготовлені за результатами обстеження земельних ділянок щодо їх якісного стану.

Пунктами 12, 13 Порядку визначено, що роботи з інвентаризації земель включають підготовчі, топографо-геодезичні та камеральні роботи, складення і оформлення технічної документації в паперовій та електронній формі. Підготовчі роботи включають збір та аналіз виконавцем вихідних даних для проведення інвентаризації земель, складення робочого інвентаризаційного плану.

Згідно з пунктом 23 Порядку, окремо складаються реєстри земельних ділянок (земель): наданих у власність (користування) з кадастровими номерами; наданих у власність (користування) без кадастрових номерів; не наданих у власність та користування у розрізі угідь; що використовуються без документів, які посвідчують право на них; що використовуються не за цільовим призначенням; невитребуваних земельних часток (паїв); відумерлої спадщини.

На підставі зазначених реєстрів складається зведена порівняльна таблиця даних, отриманих у результаті проведення інвентаризації земель, та інформації, що міститься у документах, які посвідчують право на земельну ділянку, і Державному земельному кадастрі, в якій за наявності відображаються розбіжності.

Відповідно до пункту 24 Порядку на зведеному інвентаризаційному плані наносяться межі, зокрема земельних ділянок, наданих у власність (користування).

З дослідженого місцевим судом та перевіреного колегією суддів вбачається, що до складу земель за межами населених пунктів Ємільчинського (зараз Звягельського) району Житомирської області, що підлягають інвентаризації, включено земельні ділянки лісового фонду комунальної власності площею 25,2344 га, що перебували в управлінні та розпорядженні Житомирської обласної ради, а в подальшому, попри очевидну залісненість земельних ділянок, проінвентаризовані як сільськогосподарські угіддя.

Як вбачається судами з документації з інвентаризації, склад угідь земельних ділянок, які в подальшому зареєстровані в Державному земельному кадастрі за номерами - :03:000:0208, :02:000:0821, :08:000:0322, :08:000:0333 - землі сільськогосподарського призначення.

Відповідно до пункту 1 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051, цей порядок визначає процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру.

Згідно з додатком №4 до Порядку "Перелік угідь згідно з Класифікацією видів земельних угідь (КВЗУ)" групи 005 "земельні лісові ділянки, вкриті лісовою рослинністю" підгрупи 01, дана підгрупа включає земельні лісові ділянки, які зайняті деревною та чагарниковою рослинністю, з повнотою насаджень в молодняках від 0,4 і більше, в інших вікових групах - від 0,3 і більше (тобто крони дерев займають рівномірно щонайменше 40 відсотків (30 відсотків) площі ділянки).

Як вбачається з таксаційних описів, які є складовою частиною Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" ЖОКАП "Житомироблагроліс" Житомирської області /т.1, а.с.151-159, 246-249, т.2, а.с.1-13/ у виділах 46, 47, 48 кварталу №73 Барашівського лісництва зростають лісова насадження віком 25, 34, 50 років (станом на 2008, 2017 роки), висотою від 12 до 18 метрів), повнота насаджень - 0,6. У виділах 23, 24, 31, 33, 49, 50, 51, 52, 53, 54, 55 кварталу 29 зростають лісові насадження віком від 11 до 51 року, висотою від 4,6 до 18 метрів, повнота насаджень до 0,74.

Також віднесення земельних ділянок до категорії земель лісогосподарського призначення підтверджується планом лісонасаджень Барашівського лісництва ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" та Ємільчинського лісництва ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" 2007 та 2016 років та план-схемами лісових насадження ДП "Ємільчинський лісгосп АПК", на які накладаються інші земельні ділянки, 2007 та 2017 років /т.1, а.с.160-172/, оглядовим планом запроектованих господарських заходів Барашівського лісництва ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" за 2016 рік, проектом організації та розвитку лісового господарства Барашівського лісництва ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" Житомирського області 2017 року, планшетом №13 лісовпорядкування 2016 року /т.3, а.с.50-52/.

За таких обставин, враховуючи вимоги Порядку ведення Державного земельного кадастру, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею 25,2344 га, які перебували в постійному користуванні ДП "Ємільчинський лісгосп АПК" на підставі пункту 5 розділу VII "Прикінцеві положення" Лісового кодексу України, не могли бути віднесені до земель сільськогосподарського призначення.

Згідно з частиною 5 статті 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

За статтею 141 Земельного кодексу України однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1, 2, 4, 10 статті 149 Земельного кодексу України (чинними станом на дату реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами :03:000:0208, :02:000:0821, :08:000:0322, :08:000:0333 в Державному земельному кадастрі передбачено такий порядок вилучення земельних ділянок із постійного користування.

Земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом (частина 1 статті 149 Земельного кодексу України).

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі, зокрема, рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень (частина 2 статті 149 Земельного кодексу України).

Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради вилучають земельні ділянки спільної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб (частина 4 статті 149 Земельного кодексу України).

У разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку (частина 10 статті 149 Земельного кодексу України).

Як вбачається судами із наявних матеріалів справи, будь-яка інформація щодо погодження вилучення та зміни цільового призначення спірних земельних ділянок лісогосподарського призначення відсутня.

З огляду на викладене, суди обох інстанцій дійшли висновку, що вказані обставини, з урахуванням наведених норм, свідчать про те, що затвердження документації з інвентаризації земель та передача у комунальну власність Ємільчинської селищної ради земельних ділянок з кадастровими номерами :03:000:0208, :02:000:0821, :08:000:0322, :08:000:0333, які частково накладаються на землі лісогосподарського призначення, що перебувають у комунальній власності Житомирської обласної ради та постійному користуванні ДП "Ємільчинський лісгосп АПК", вчинено з порушенням норм земельного законодавства.

Зважаючи на наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що подальша державна реєстрація спірних земельних ділянок та реєстрація речового права комунальної власності Ємільчинською селищною радою на підставі наказів Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 22 грудня 2018 року №6-5026/14-18-СГ "Про передачу земельної ділянки державної власності у комунальну власність" та від 15 грудня 2020 року №63-ОТГ "Про передачу у комунальну власність" не відповідає вимогам закону.

При цьому колегія суддів підтримує врахований судом першої інстанції підхід щодо застосування положень статті 373 Цивільного кодексу України, відповідно до яких право власності на земельну ділянку набувається та здійснюється виключно у порядку, визначеному законом.

Колегія суддів також погоджується з установленими місцевим господарським судом обставинами, що до складу земель сільськогосподарського призначення державної форми власності, переданих у комунальну власність Ємільчинській селищній раді, фактично увійшли землі лісового фонду, які перебувають у сфері управління Житомирської обласної ради та у постійному користуванні Дочірнього підприємства "Ємільчинський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради.

З огляду на викладене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що спірні земельні ділянки в частині їх накладення на землі лісового фонду (кадастрові номери :02:000:0821 площа накладення 10,0792 га; :08:000:0322 площа накладення 6,3614 га; :08:000:0333 площа накладення 4,5079 га; :03:000:0208 площа накладення 4,2859 га) були вилучені поза волею належного розпорядника та постійного землекористувача із земель лісогосподарського призначення зі зміною їх цільового призначення, у зв`язку з чим державна реєстрація права комунальної власності на відповідні частини цих земельних ділянок здійснена з порушенням вимог закону.

Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне надати оцінку обраним позивачем способам захисту порушеного права.

Згідно з частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить, як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 02 липня 2019 року у справі №48/340, від 22 жовтня 2019 року у справі №923/876/16.

Таким чином, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги такого позивача не підлягають задоволенню.

Отже, спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права та природі спірних правовідносин.

У постанові від 02 липня 2025 року у справі 902/122/24 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що вибраний позивачем спосіб захисту прав повинен відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами. За загальним правилом, речово-правові способи захисту прав особи застосовують, якщо сторони не пов`язані зобов`язально-правовими відносинами, що визначають їх зміст та правову природу. Якщо спір стосується правочину, укладеного власником (володільцем) майна, то його відносини з контрагентом мають договірний характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав. Водночас, коли сторони не перебували у договірних відносинах одна з одною, власник (володілець) майна може використовувати речово-правові способи захисту.

Усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду, коли позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, а отже, належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення до Реєстру запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому Реєстрі за кінцевим набувачем, який є відповідачем. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є потрібними для ефективного відновлення порушеного права.

Отже, належним способом захисту права особи, яка позбавлена володіння земельною ділянкою, є віндикаційний позов.

У свої висновках Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що позивач з дотриманням правил статей 387 і 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача.

Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, у тому числі документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право.

Такі вимоги є неефективними способами захисту права власника. Їхнє задоволення не відновить позивачу права володіння його майном.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги про визнання незаконними та скасування наказів Головного управління Держземагентства у Житомирській області та Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельних ділянок, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації всіх речових прав на земельні ділянки, є неефективними способами захисту, а відтак у їх задоволенні правомірно відмовлено.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 22 січня 2025 року у справі №446/478/19, позовна вимога про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду шляхом укладення відповідного договору, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням, а можливість його скасування не дозволить позивачу ефективно відновити володіння відповідною земельною ділянкою. Крім того, рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване.

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі №446/478/19, цей підхід у судовій практиці є усталеним, тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова в позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Отже, у такій категорії спорів позивач може, зокрема, обґрунтовувати свій позов протиправністю рішення органу місцевого самоврядування, відповідно до якого відповідачу було передано частину земельної ділянки, яка накладається на земельну ділянку, власником якої є інша особа. Натомість суд має надати оцінку відповідному рішенню органу місцевого самоврядування в мотивувальній частині судового рішення (такі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 01 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 52), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (пункт 83), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109), від 08 серпня 2023 року у справі № 910/5880/21 (пункт 53).

Крім того, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі №446/478/19 сформульовано висновок про те, що віндикаційний позов дозволяє в більшій мірі вирішити питання втручання у право особи на мирне володіння майном, забезпечує дотримання пропорційності та балансу інтересів, дослідження добросовісності набувача майна, що є важливим для розгляду подібних спорів. Судове рішення про витребування частини земельної ділянки, що накладається, є підставою для внесення інформації щодо прав на земельні ділянки до Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку, визначеному законодавством.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що задоволення судом першої інстанції вимог прокурора є законним, оскільки оспорюваними наказами Головного управління Держземагентства у Житомирській області від 21 листопада 2013 року №262/а, Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 23 листопада 2018 року №6-4351/14-18-СГ та від 12 грудня 2019 року №6-4950/14-19-СГ порушено вимоги земельного законодавства. При цьому скаржник зазначає, що суд першої інстанції не врахував висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 червня 2024 року у справі №925/1133/18 (щодо належності та ефективності позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення органу влади).

Колегія суддів установила, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 червня 2024 року у справі №925/1133/18, на яку посилається скаржник, викладено висновок про те, що у разі якщо рішення органу місцевого самоврядування, яким змінено цільове призначення земельної ділянки, не вичерпало своєї дії та продовжує породжувати правові наслідки, вимога про визнання його незаконним та скасування є належним та ефективним способом захисту.

Колегія суддів зазначає, що у справі, яка розглядається, судами не встановлено, що оспорюваними наказами Головного управління Держземагентства у Житомирській області від 21 листопада 2013 року №262/а, Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 23 листопада 2018 року №6-4351/14-18-СГ та від 12 грудня 2019 року №6-4950/14-19-СГ змінено цільове призначення спірних земельних ділянок. Відтак висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 червня 2024 року у справі №925/1133/18, є нерелевантними до спірних правовідносин.

Оскільки зміст спірних правовідносин у справі №925/1133/18 та у даній справі не є подібним з огляду на встановлені судами фактичні обставини, доводи скаржника про неврахування судом першої інстанції відповідних висновків Верховного Суду є безпідставними.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2025 року у справі №915/693/24.

Також прокурор, посилаючись на постанову Верховного Суду від 10 грудня 2025 року у справі №906/1032/24, зазначає про можливість та необхідність скасування державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі та відповідних речових прав як належного способу захисту.

Колегія суддів установила, що у вказаній постанові Верховного Суду висновки сформульовані за інших фактичних обставин, а саме у справі, де спірні земельні ділянки були сформовані з включенням земель водного фонду (прибережної захисної смуги), що зумовлювало неможливість їх правомірного існування як об`єктів цивільних прав у сформованому вигляді та обґрунтовувало необхідність повного скасування їх державної реєстрації як способу усунення порушення.

Натомість у справі, що розглядається, встановлено, що спірні земельні ділянки лише частково накладаються на землі лісогосподарського призначення, при цьому інша їх частина не є предметом спору та перебуває у правомірному цивільному обігу.

За таких обставин правовідносини у справі №906/1032/24 та у даній справі не є подібними, оскільки у першому випадку йшлося про повну протиправність формування земельних ділянок, тоді як у цій справі спір стосується лише частин земельних ділянок.

Відтак застосування способу захисту у вигляді скасування державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі та припинення речових прав на них призвело б до втручання у права осіб щодо тієї частини земельних ділянок, яка не є спірною, та не відповідало б принципу ефективності способу захисту.

Таким чином, висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 10 грудня 2025 року у справі №906/1032/24, є нерелевантними до спірних правовідносин у даній справі, а доводи апелянта, що ґрунтуються на зазначеній постанові, є безпідставними.

Скаржник в апеляційній скарзі також зазначає, що Великою Палатою Верховного Суду 18 грудня 2024 року було прийнято до розгляду справу №911/906/23, оскільки виникла необхідність вирішення питання щодо застосування норм матеріального права, зокрема, статей 15, 16, 387, 388 Цивільного кодексу України, статей 18, 20 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр". За доводами скаржника, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2025 року у справі №911/906/23 визначено, що захист прав на частину спірної земельної ділянки можливий, зокрема, шляхом припинення права власності відповідача на сформовану земельну ділянку та скасування її державної реєстрації.

Колегія суддів установила, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2025 року у справі №911/906/23 викладено висновок щодо ефективного способу захисту прав власника земельної ділянки у правовідносинах, пов`язаних з об`єднанням земельних ділянок та формуванням нової земельної ділянки, яка включає земельні ділянки різних власників. За висновками Великої Палати Верховного Суду, ефективним засобом захисту у таких правовідносинах є вимоги про припинення речових прав на новоутворену (об`єднану) земельну ділянку, скасування її державної реєстрації та витребування земельних ділянок у їх попередніх межах. При цьому зазначено, що такі вимоги не є самостійними способами захисту, а слугують меті реалізації основного способу захисту витребування майна, і не можуть застосовуватись окремо від віндикаційного позову.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що наведені висновки Великої Палати Верховного Суду застосовуються до правовідносин, пов`язаних із об`єднанням земельних ділянок, що відрізняються від спірних правовідносин у даній справі, які виникли у зв`язку з накладенням спірних земельних ділянок на землі лісового фонду.

Водночас колегія суддів враховує, що постановою Верховного Суду від 16 квітня 2025 року у справі №915/102/24 за позовом прокурора про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою державного лісового фонду шляхом визнання незаконними і скасування наказів, скасування державної реєстрації земельної ділянки, скасовано судові рішення в частині задоволення позовних вимог про визнання незаконними і скасування наказів ГУ Держгеокадастру та прийнято нове рішення про відмову в цій частині позову. Верховний Суд у зазначеній справі дійшов висновку, що задоволення таких позовних вимог саме по собі не призводить до відновлення порушених прав держави.

Колегія суддів зазначає, що правовідносини у справі №915/102/24 є подібними до правовідносин у даній справі, оскільки також стосуються земель лісогосподарського призначення та обраного способу захисту порушеного права.

Відтак висновки суду першої інстанції про те, що належним та ефективним способом захисту у даному спорі є виключно витребування спірних земельних ділянок (їх частин), які накладаються на землі лісового фонду, не суперечать висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 вересня 2025 року у справі №911/906/23.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги прокурора в частині визнання незаконними та скасування наказів Головного управління Держземагентства у Житомирській області від 21 листопада 2013 року №262/а, Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 23 листопада 2018 року №6-4351/14-18-СГ та від 12 грудня 2019 року №6-4950/14-19-СГ, а також у частині скасування державної реєстрації земельних ділянок та речових прав на них, є неефективним способом захисту, оскільки їх задоволення саме по собі не призведе до поновлення порушеного права держави на спірні земельні ділянки.

Доводи апелянта щодо необхідності задоволення позовних вимог у частині скасування державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі та скасування державної реєстрації речових прав на них у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Як убачається з усталеної практики Верховного Суду, зокрема, викладеної у постановах від 19 березня 2025 року у справі №927/222/24 та від 24 червня 2025 року у справі №927/786/24, належним та ефективним способом захисту права власності у випадку незаконного вибуття майна з володіння власника є віндикаційний позов, спрямований на витребування майна з чужого незаконного володіння.

При цьому Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що державна реєстрація права власності за іншою особою не припиняє самого права власності, а лише свідчить про фактичне володіння таким майном. У разі незаконного заволодіння майном належний захист досягається саме шляхом його витребування, а не скасуванням реєстраційних записів.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2021 року у справі №466/8649/16-ц зазначила, що задоволення вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить імперативним вимогам законодавства, оскільки призводить до прогалини у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, натомість належним способом захисту є внесення до реєстру відповідного запису на підставі рішення суду про витребування майна.

Усталеною є також правова позиція Великої Палати Верховного Суду, відповідно до якої у випадку, коли право власності на майно зареєстроване за іншою особою, вимоги про скасування записів державної реєстрації не є необхідними для ефективного поновлення порушеного права, оскільки задоволення віндикаційного позову саме по собі є достатньою підставою для внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлені прокурором позовні вимоги у частині скасування державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі та припинення речових прав на них у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є неефективним способом захисту порушеного права, оскільки їх задоволення саме по собі не призведе до відновлення права держави на спірні земельні ділянки. Більше того, задоволення таких вимог призвело б до втручання у права відповідачів щодо тих частин земельних ділянок, які не є предметом спору.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15 липня 2025 року у справі №926/1601/24, від 15 квітня 2025 року у справі №916/1395/22.

Доводи прокурора про те, що суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою визнання позову відповідачем-1 Ємільчинською селищною радою, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до частини четвертої статті 191 Господарського процесуального кодексу України суд не приймає визнання позову, якщо таке визнання суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, саме по собі визнання позову відповідачем не є безумовною підставою для його задоволення, а підлягає перевірці судом на відповідність вимогам закону та інтересам інших осіб.

Як убачається з матеріалів справи та встановлених судом першої інстанції обставин, спір стосується земельних ділянок, які частково накладаються на землі лісового фонду, що перебувають у державній власності та постійному користуванні іншого суб`єкта, а відтак вирішення спору безпосередньо зачіпає інтереси держави та інших учасників правовідносин.

За таких обставин визнання позову Ємільчинською селищною радою не могло бути безумовно прийняте судом, оскільки це призвело б до порушення прав та інтересів інших осіб, а також до застосування неефективного способу захисту.

При цьому відсутність окремого формального викладення мотивів неприйняття такого визнання позову не свідчить про порушення норм процесуального права, оскільки із змісту рішення суду першої інстанції вбачається, що суд надав оцінку всім обставинам справи та дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у відповідній частині.

Відтак наведені доводи апелянта не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення і не можуть бути підставою для його скасування.

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії").

У відповідності до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається прокурор, в розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду Житомирської області від 29 грудня 2025 року у справі №906/261/25, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно зі статтею 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Житомирської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Житомирської області від 29 грудня 2025 року у справі №906/261/25 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Житомирської області від 29 грудня 2025 року у справі №906/261/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №906/261/25 повернути до Господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "06" квітня 2026 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.