ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

26.03.2026м. ДніпроСправа № 904/1529/26
за позовом Криворізької північної окружної прокуратура Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг

до Акціонерного товариства "УКРНАФТА", м. Київ

про стягнення та визнання недійсним договору

Суддя Ярошенко В.І.

ВСТАНОВИЛА:

Керівник Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Криворізької міської ради з позовом до Акціонерного товариства "УКРНАФТА", в якому просить суд:

- стягнути з Акціонерного товариства Укрнафта на користь Криворізької міської ради недоотримані кошти у вигляді орендної плати у розмірі 3 388 232, 55 грн за користування земельною ділянкою комунальної форми власності :04:499:0002 площею 0,778 га, що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Женевська, 17/2;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :04:499:0002 площею 0, 778 га, що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Женевська, 17/2 від 03.06.2021 № 2021335, укладений між АТ Укрнафта та Криворізькою міською радою.

В обґрунтування заявлених вимог прокурор послався на недоотримання позивачем коштів у вигляді орендної плати у розмірі 3 388 232, 55 грн за користування земельною ділянкою комунальної форми власності з кадастровим номером :04:499:0002 площею 0, 778 га, що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Женевська, 17/2. Відповідач користувався вказаною земельною ділянкою на підставі договору оренди вказаної земельної ділянки № 2021335 від 03.06.2021. На даний час відповідач користується вказаною земельною ділянкою з цільовим призначенням 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, вид користування для розміщення автозаправної станції, згідно з яким ставка орендної плати складає 0, 9 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Однак, фактичне використання земельної ділянки для розміщення автозаправної станції за наявності цільового призначення 03.07 є таким, що не відповідає її функціональному призначенню. Неправильне визначення виду цільового призначення безпосередньо вплинуло на застосування заниженої ставки орендної плати (0, 9 % замість 2, 5 3 %), встановленої рішеннями міської ради для земель з кодом 12.11, що призвело до системного недоотримання коштів місцевим. Прокурор зазначає, що у зв`язку з невірним визначенням цільового призначення земельної ділянки, відповідачем не доплачено до міського бюджету орендну плату за періоду з 2021 по 2025 роки у розмірі 3 388 232, 55 грн.

Прокурор вказує на те, що вказана земельна ділянка використовується не відповідно до її правового режиму; застосовується занижена ставка орендної плати; місцевий бюджет системно не отримує кошти; порушується принцип платності використання землі. Таким чином, використання земельної ділянки з кадастровим номером :04:499:0002 для розміщення автозаправної станції за наявності цільового призначення 03.07 (для будівництва та обслуговування будівель торгівлі) є порушенням вимог земельного законодавства та умов договору оренди, у зв`язку з чим договір оренди № 2021335 від 03.06.2021 має бути розірваний судом.

Разом із позовною заявою керівником Криворізької північної окружної прокуратура Дніпропетровської області подано заяву щодо забезпечення позову до набрання рішенням суду законної сили шляхом накладення арешту в межах суми стягнення (ціни позову) на нерухоме майно, що належить Акціонерному товариству «Укрнафта», а саме будівлі та споруди під підприємством з обслуговування автомобілів з газовим обладнанням та автозаправними станціями за адресою: Дніпропетровська обл., Покровський р-н., м. Кривий Ріг, вул. Женевська, 17/2.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову Криворізька північна окружна прокуратура Дніпропетровської області вказує, що предметом спору є скасування договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :04:499:0002 площею 0,778 га, що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Женевська, 17/2 від 03.06.2021 № 2021335, укладений між АТ «Укрнафта» та Криворізькою міською радою, а також стягнення з відповідача на користь Криворізької міської ради недоотримані кошти у вигляді орендної плати у розмірі 3 388 232, 55 грн за користування вказаною земельною ділянкою комунальної форми власності.

Заявник вважає, що у разі задоволення позовної заяви виконання рішення в даній справі буде безпосередньо пов`язано з наявністю у відповідача Акціонерне товариство «Укрнафта» присудженої до стягнення суми грошових коштів. Не накладення арешту на нерухоме майно відповідача Акціонерне товариство «Укрнафта» у подальшому унеможливить виконання судового рішення, що, у свою чергу, призведе до порушення принципу обов`язковості судових рішень, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод та п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України. Тоді як, накладення арешту на належне відповідачу Акціонерному товариству «Укрнафта» нерухоме майно буде співмірним заходом забезпечення позову про стягнення з нього коштів.

Розглянувши матеріали заяви, оцінивши обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності забезпечення позову з урахуванням їх розумності, обґрунтованості та адекватності, збалансованості інтересів сторін, суд вважає подану Криворізькою північною окружною прокуратурою Дніпропетровської області заяву про забезпечення позову такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до приписів ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 136 ГПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями ст. 137 ГПК України визначено перелік заходів забезпечення позову, а також регламентовано, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 4 ст. 137 ГПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з ч. 4 ст. 139 ГПК України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів. Отже, з положень ч. 4 ст. 139 ГПК України слідує, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Частиною 1 статті 140 ГПК України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

Суд звертає увагу, що обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Господарський суд встановив, що Криворізька північна окружна прокуратура Дніпропетровської області у поданій заяві посилається на те, що виконання в майбутньому судового рішення у даній справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо пов`язане з наявністю у відповідача присудженої до стягнення суми грошових коштів.

Як зазначає позивач, підставою для пред`явлення позову є фактичне користується земельною ділянкою комунальної власності з невірним визначенням цільового призначення земельної ділянки, за рахунок чого відповідачем не доплачено до міського бюджету орендну плату у розмірі 3 388 232, 55 грн, яку відповідач мав заплатити за користування земельною ділянкою за період з 2021 по 2025 роки.

Суд звертає увагу на те, що Криворізькою північною окружною прокуратурою Дніпропетровської області не надано інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, щодо реєстрації за Акціонерним товариством «Укрнафта» права власності на нерухоме майно, яке за поданою прокуратурою заявою підлягає арешту, а саме будівлі та споруди під підприємством з обслуговування автомобілів з газовим обладнанням та автозаправними станціями за адресою: Дніпропетровська обл., Покровський р-н., м. Кривий Ріг, вул. Женевська, 17/2.

Документів, які би містили дані про вартість вказаного нерухомого майна, Криворізькою північною окружною прокуратурою Дніпропетровської області до суду не подано.

Крім того, не надано суду доказів, які би свідчили, що Акціонерним товариством «Укрнафта» вчиняються будь-які дії щодо відчуження належного йому на праві власності нерухомого майна з метою уникнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Суд зазначає, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, однак позивачем не доведено наявності підстав утруднення виконання рішення в майбутньому у разі задоволення позову, та підстав, що невжиття заявленого заходу забезпечення позову призведе до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав.

Так, суд має надати належну оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням збалансованості інтересів майбутніх учасників судового процесу та не оцінив обставин щодо негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів.

Тобто обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

При цьому доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України, тобто обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Згідно з приписами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

В розумінні ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас, законом не визначено перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення із заявою про забезпечення позову, а тому суд у кожному конкретному випадку повинен оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

З урахуванням наведеного, заява про забезпечення позову повинна бути обґрунтованою з поданням належних і допустимих доказів, що підтверджують можливість виникнення в подальшому ускладнень при виконанні судового рішення, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із такою заявою. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.08.2021 у справі № 904/4982/21.

Заявником не підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову, зокрема, щодо реальності наміру вчинення особами, стосовно яких вживаються заходи забезпечення позову, дій спрямованих на порушення чи таких, що можуть призвести до ускладнення відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В свою чергу, твердження позивача про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до порушення прав позивача та унеможливить їх відновлення в повному обсязі в майбутньому ґрунтуються виключно на припущеннях.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за подання заяви про забезпечення позову покладається на позивача.

Керуючись статтями 136 - 140, 234 - 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Криворізькій північній окружній прокуратурі Дніпропетровської області в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили 26.03.2026 та може бути оскаржена у встановленому законом порядку.

Суддя В.І. Ярошенко