РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.03.2026Справа № 910/9837/25

За позовомФонду гарантування вкладів фізичних осіб
до1) ОСОБА_1 2) ОСОБА_2 3) ОСОБА_3 4) ОСОБА_4 5) ОСОБА_5 6) ОСОБА_6 7) ОСОБА_7 8) ОСОБА_8
провідшкодування шкоди (збитків) у розмірі 350 719 157,47 грн
Суддя Підченко Ю.О.
Секретар судового засідання Панасюк Ю.М.
Представники сторін:

від позивача: Ковалик В.В.;

від відповідача-1, -5: Яценко С.А.;

від відповідача-2: Єлисеєв Є.В.;

від відповідача-4: Корзаченко В.М.;

від відповідача-6,-7: Гаврилова О.Ю.;

відповідач-4: Крючков С.М.;

відповідач-8: Самусенко С.С.;

від відповідача-3: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/9837/25 за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі також - позивач, Фонд, ФГВФО) до ОСОБА_1 (далі також - відповідач-1, ОСОБА_1 ), ОСОБА_2 (далі також - відповідач-2, ОСОБА_2 ), ОСОБА_3 (далі також - відповідач-3, ОСОБА_3 ), ОСОБА_4 (далі також - відповідач-4, ОСОБА_4 ), ОСОБА_5 (далі також - відповідач-5, ОСОБА_5 ), ОСОБА_6 (далі також - відповідач-6, ОСОБА_6 ), ОСОБА_7 (далі також - відповідач-7, ОСОБА_7 ), ОСОБА_8 (далі також - відповідач-8, ОСОБА_8 ) про стягнення солідарно шкоди (збитків) в розмірі 350 719 157,47 грн.

До позову також було долучено клопотання про витребування доказів у Товариства з обмеженою відповідальністю «БІН-ФІНАНС», Товариства з обмеженою відповідальністю «МОНОЛІТ-КАПІТАЛ-2005», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Занудіної Ольги Іванівни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського Валентина Сергійовича.

Підготовче засідання у справі суд призначив на 06.11.2025.

04.09.2025 до суду від відповідача-8 надійшла заява про зобов`язання адвоката позивача надати учасникам справи для ознайомлення документи на підтвердження повноважень. Крім того, у заяві від 03.09.2025 відповідач-8 просив змінити його статус на третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідачів. Відповідач-8 скористався своїм правом на подання письмового відзиву на позов.

Відповідач-4, у свою чергу, заявив клопотання про:

- призначення судової почеркознавчої експертизи;

- витребування у позивача оригіналів письмових доказів, доданих до позовної заяви;

- відзив на позов.

12.09.2025 до суду від відповідача-2 надійшло клопотання про витребування оригіналів доказів у Національного банку України, а також подано відзив на позов.

Відповідачем-7 також подано відзив на позов 22.09.2025. Своїм правом на подання письмового відзиву 08.10.2025 скористався і відповідач-6.

Крім того, 08.10.2025 відповідачем-6 подано клопотання про залишення позову без розгляду.

06.11.2025 відповідачем-1 подано клопотання про встановлення строку для подання відзиву та про відкладення підготовчого засідання.

Зважаючи на те, що заявлені позивачем до витребування докази мають значення для вирішення спору в справі та не можуть бути надані Фондом самостійно, то суд, керуючись ст. 81 ГПК України вирішив за необхідне клопотання задовольнити, а докази витребувати.

Крім того, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяв відповідачів -2, -4 про витребування оригіналів письмових доказів та задовольнив такі заяви повністю відповідно до положень ст.ст. 81, 91 ГПК України.

Заслухавши доводи відповідача-8, та з огляду на долучену позивачем до позову Довіреність № 60-13020/24 від 23.12.2024, суд вирішив зобов`язати представника позивача надати для огляду в наступному засіданні та для ознайомлення відповідачів - належним чином завірену копію договору про надання правової допомоги від 13.09.2021 або ордер, виданий відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Суд наголосив на положеннях ст.ст. 56, 60 ГПК України.

У той же час, суд дійшов висновку про безпідставність заяви відповідача-8 про зміну його статусу на третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідачів. Залучення у справі співвідповідача та заміна неналежного відповідача передбачена положеннями ст. 48 ГПК України можлива лише за наявності клопотання позивача.

Також, з метою забезпечення рівності та змагальності учасників справи, суд вирішив встановити відповідачу-1 додатковий строк для подання відзиву на позов.

28.11.2025 від відповідача-1 надійшов відзив на позов, у якому також заявлено клопотання про витребування доказів у Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Позивач, у свою чергу, 03.12.2025 надав письмові заперечення проти призначення експертизи, залишення позову без розгляду та заяви відповідача-1 від 27.11.2025 про витребування доказів. Також, 03.04.2025 на виконання вимог суду позивач надав ордер, виданий відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Суд розглянув клопотання відповідача-6 від 08.10.2025 про залишення позову без розгляду та дійшов висновку про відмову в його задоволенні.

08.12.2025 до суду від Національного банку України надійшли витребувані раніше докази, а саме: оригінал протоколу засідання Комітету по роботі з особливими активами ПАТ «Кредитпромбанк» від 30.05.2013 № ssee; оригінал протоколу Правління ПАТ «Кредитпромбанк» від 01.06.2013 № 20.

Приватний нотаріус Войтовський В.С. 31.12.2025 на виконання вимог суду надав копію іпотечного договору № 49.12/08/І285/08 від 07.04.2008 та повідомив, що у нього відсутня копія кредитного договору № 49.8.2/2008-КЛТ.

28.01.2026 відповідачем-7 подані додаткові пояснення по справі стосовно необхідності витребування додаткових доказів.

Відповідач-5, у свою чергу, 05.02.2026 звернувся до суду із клопотанням про встановлення йому строку для подання відзиву, оскільки про розгляд даної справи судом йому стало відомо лише у січні 2026.

Відповідачем-1 05.02.2026 заявлено клопотання про витребування доказів у Національного банку України та приватного нотаріуса Войтовського Валентина Сергійовича, а також заявлено про долучення доказів, поданих разом із клопотанням (копій листів НБУ та Фонду).

Першочергово у підготовчому засіданні 05.02.2026 суд дослідив виконання вимог ухвали від 04.12.2025 та з`ясував, що всі витребувані судом докази, крім кредитного договору № 49.8.2/2008-КЛТ надані.

Зважаючи на те, що під час розгляду справи необхідно встановлювати заставну вартість майна, яку зазначено в іпотечному договорі, немає необхідності у повторному витребуванні кредитного договору.

Оскільки відповідачем-4 всупереч п. 1 ч. 1 ст. 99 ГПК України не доведено, що для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, то суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача-4 про призначення експертизи.

Крім того, керуючись положеннями ст.ст. 119, 165 ГПК України суд вирішив клопотання відповідача-5 задовольнити та встановити строк для подання відзиву протягом 15 днів з дня отримання відповідної ухвали.

Суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених ст. 81 ГПК України для витребування доказів та відмовляє відповідачу-1 у задоволенні клопотань від 27.11.2025 та від 05.02.2026.

У той же час, суд долучив подані відповідачем-1 разом із клопотанням від 05.02.2026 докази - копії листів НБУ та Фонду.

Крім того, в підготовчому засіданні 05.02.2026 представник позивача повідомив, що може надати для огляду оригінали додатків до позову, які були витребувані судом та наявні у Фонду. При цьому, представник Фонду наголосив, що на сторінці 29 позову він повідомляв, що в нього наявні не всі оригінали, а деякі з них знаходяться в Національному Банку України.

Представники відповідачів -4,-6,-7 наголосили на необхідності оглянути надані позивачем оригінали доказів, оскільки деякі з отриманих відповідачами копій додатків до позовної заяви були нечитаємими.

Суд, з метою забезпечення рівності та змагальності учасників справи запропонував визначити порядок огляду таких доказів відповідачами -4,-6,-7, щоб це не призводило до затягування слухання справи.

Представник Фонду повідомив, що може забезпечити можливість ознайомитися з наявними у нього оригіналами в окремо визначений час.

Тож, зважаючи на наведені вище обставини, суд зобов`язав Фонд гарантування вкладів фізичних осіб створити умови представникам відповідачів -4,-6,-7 для ознайомлення з оригіналами письмових доказів, а представників відповідачів -4,-6,-7 - прибути до місцезнаходження позивача та ознайомитися з оригіналами, при цьому надавши перелік доказів, які необхідно дослідити і злічити. Про результати такого ознайомлення повідомити суд до початку наступного судового засідання.

З огляду на строки розгляду справи та на те, що в підготовчому провадженні здійснено дії передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, суд вирішив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 19.03.2026.

25.02.2026 відповідач-8 надав додаткові письмові пояснення по справі.

Відповідач-5, з дотриманням встановленого судом процесуального строку подав відзив на позов, у якому також заявлено про застосування спливу строку позовної давності.

Позивач 09.03.2026 надав відповідь на відзив відповідача-5, а також заявив про визнання поважними причин пропущення позовної давності та захист порушеного права по справі № 910/9837/25.

Також, 13.03.2026 на викання вимог ухвали суду від 05.02.2026 Фонд повідомив, що ним були створені всі умови та ознайомлено представників відповідачів -4,-6,-7 з оригіналами письмових доказів, які знаходяться у позивача. Про ознайомлення свідчать відповідні підписи представників відповідачів -4,-6,-7 на заявах про ознайомлення.

17.03.2026 до суду від представника відповідачів-6,-7 надійшли письмові заперечення щодо заяви Фонду про визнання поважними причин пропущення позовної давності та захист порушеного права.

Безпосередньо в судовому засіданні 19.03.2026 представники позивача та відповідачів -1,-2,-3,-5,-6,7,-8 надали усні пояснення по справі та стосовно заявлених клопотань.

Суд, керуючись положеннями ст. 207 ГПК України, долучив до справи відзив відповідача-5, письмові пояснення відповідачів-6,-7, додаткові письмові пояснення відповідача-8 та подані Фондом відповідь на відзив і заяву про визнання поважними причин пропуску строку давності.

Представник позивача наполягав на обґрунтованості позовних вимог, а представники відповідачів проти заявленого позову заперечували у повному обсязі та наголосили на пропуску строку давності.

Зокрема, позивач наголошував, що строк давності слід починати рахувати після завершення ліквідаційної процедури банку та внесення відповідного запису про ліквідацію юридичної особи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Посилався на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду від 05.02.2024 у справі № 910/4149/21.

Натомість, представник відповідачів-6,-7 наголосив, що Фонд довідався або міг довідатися про порушене право ще з моменту формування ліквідаційної маси (Акт складений 02.11.2015) та від моменту затвердження реєстру акцептованих кредиторів. На підтвердження своєї правової позиції наводив постанови Верховного Суду від 04.06.2024 у справі № 916/3724/21 та від 25.05.2021 у справі № 910/11027/18.

Відповідачі-2,-4,-8 підтримали доводи представника відповідачів-6,-7 щодо початку строку давності та навели свої обґрунтування з посиланням на правову позицію, висвітлену в постанові Верховного Суду від 04.06.2024 у справі № 916/3724/21.

Представники відповідачів в судовому засіданні 19.03.2026 наголошували на відсутності поважних причин пропуску строку давності Фондом.

Крім того, надавши пояснення по справі, відповідач-8 усно просив про перерву в судовому засіданні, пояснюючи це необхідністю прибути в судове засідання по іншій справі. Проте, після надання пояснень, на оголошенні перерви більше не наполягав.

Рішення в даній справі ухвалено з урахуванням ст.ст. 219, 220, 233 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 151 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 53 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Кредитпромбанк», згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Кредитпромбанк» (далі також - ПАТ «Кредитпромбанк»). Тимчасову адміністрацію запроваджено строком на три місяці з 03.03.2015 по 02.06.2015 включно.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 02.06.2015 № 353 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 03.06.2015 № 112 «Про початок процедури ліквідації ПТ «Кредитпромбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Кредитпромбанк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Кредитпромбанк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Тімоніна Олександра Олексійовича строком на 1 рік з 03.06.2015 до 02.06.2016 включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 28.04.2016 № 637 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Кредитпромбанк» на два роки до 02.06.2018 включно. Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 04.05.2018 № 1273 продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «Кредитпромбанк» строком на один рік з 03.06.2018 до 02.06.2019 включно. Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 16.05.2019 № 1208 продовжено здійснення процедури ліквідації ПАТ «Кредитпромбанк» строком на один рік з 03.06.2019 до 02.06.2020 включно.

01.10.2020 внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 060002930 про державну реєстрацію припинення ПАТ «Кредитпромбанк» як юридичної особи, а отже, ліквідаційна процедура банку вважається завершеною, а банк - ліквідованим.

Керуючись ч. 3 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», 03.09.2015 виконавчою дирекцією Фонду прийнято протокольне рішення № 210/15 про затвердження Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Кредитпромбанк» у сумі 917 123 988,53 грн (66 кредиторів). Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 23.04.2020 № 851 затверджено зміни до переліку (реєстру) акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Кредитпромбанк», сума затверджених акцептованих вимог кредиторів складає 923 661 766,19 грн.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 285/15 від 02.11.2015, № 341 від 14.02.2019, № 1933 від 29.07.2019 затверджено ліквідаційну масу ПАТ «Кредитпромбанк» станом на 01.09.2015 зі змінами станом на 01.07.2019:

1) Балансова вартість (без врахування резервів та переоцінки) - 1 503 902 594,42 грн;

2) Оціночна вартість - 208 230 865,25 грн (підставою для внесення змін є виявлені після затвердження інвентаризації активів Банку та акту формування ліквідаційної маси, у результаті проведеної роботи, активи у вигляді дебіторської заборгованості юридичної особи, що не були включені до складу ліквідаційної маси Банку).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 10.09.2015 № 212/5 погоджено початок задоволення вимог кредиторів третьої черги реєстру акцептованих кредиторів ПАТ «Кредитпромбанк», відповідно до ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду від 21.06.2016 № 1055 уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Кредитпромбанк» розпочато задоволення вимог кредиторів четвертої черги, відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до рішення дирекції Фонду від 17.10.2016 № 2149 уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Кредитпромбанк» розпочато задоволення вимог кредиторів шостої черги переліку (реєстру) акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Кредитпромбанк», відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 217 від 30.01.2020 погоджено здійснення задоволення вимог кредиторів, включених до сьомої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Кредитпромбанк» у розмірі 35 989 318,33 грн, а рішенням від 28.04.2020 № 868 погоджено збільшення розміру часткового задоволення вимог кредиторів (в межах 6,827381% від загальної суми вимог 7 черги) реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Кредитпромбанк» на суму 4 962 813,02 грн.

Загальна сума незадоволених вимог кредиторів до банку на дату ліквідації за балансовим обліком склала 863 418 040,58 грн, з яких:

- 7 черга на суму 558 869 840,84 грн;

- 8 черга на суму 304 548 199,74 грн.

Обґрунтовуючи заявлений позов Фонд наголошує, що вказана сума незадоволених вимог кредиторів виникла не в силу об`єктивних причин, а виключно у зв`язку з безпідставністю та не виваженістю, економічною необґрунтованою та надмірно ризикованою кредитною діяльністю ПАТ «Кредитпромбанк» внаслідок прийняття протиправних рішень як керівництвом Банку, так і членами комітетів правління Банку, що суперечили нормативно-правовим актам Національного банку України, іншим актам чинного законодавства, кінцевим результатом чого стало віднесення Банку до категорії неплатоспроможних та його ліквідація.

Як стверджує Фонд, під час здійснення ліквідаційної процедури ПАТ «Кредитпромбанк», ним було виявлено факти прийняття пов`язаними особами банку необґрунтованих рішень, які прямо протирічили інтересам Банку та його кредиторів, тим самим Банку завдано шкоди (збитків) на суму 350 719 157,47 грн.

З наведених у позовній заяві обставин вбачається, що між ПАТ «Кредитпромбанк» (як кредитором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БІН-ФІНАНС» (як позичальником) укладено кредитний договір від 07.04.2008 № 49.8.2/08/2008-КТЛ, відповідно до якого кредитор надав позичальнику кредитні кошти (відкрито кредитну лінію) з метою придбання корпоративних прав та поповнення обігових коштів. Всього надано 369 272 713,00 грн, а повернуто Банку - 6 149 722,00 грн (повернення здійснювалося позичальником за рахунок кредитних коштів).

Станом на 06.06.2013 заборгованість за кредитним договором становила: тіло кредиту - 363 122 991,00 грн, нараховані відсотки - 22 787 166,47 грн.

З метою забезпечення виконання кредитного договору, між ПАТ «Кредитпромбанк» (як іпотекодержателем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Моноліт-Капітал-2005» (як іпотекодавцем) було укладено іпотечний договір № 49.12/08/1285/08, який посвідчений 07.04.2008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Занудіною О.І. за реєстровим № 542.

В іпотеку передано земельну ділянку площею 51,4114 га, кадастровий номер :06:005:0004, що розташована за адресою: Київська обл., Васильківський р-н, Путрівська с/р. За даними облікового бланку № 952001.980.0015 заставна вартість земельної ділянки становить - 195 733 233,00 грн.

Протоколом засідання Комітету по роботі з особливими активами ПАТ «Кредитпромбанк» від 30.05.2013 № ssee (у складі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ) погоджено питання про реалізацію позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки - прийняття предмета іпотеки у власність Банку, шляхом укладення між Банком та ТОВ «Моноліт-Капітал-2005» договору про задоволення вимог іпотеко держателя відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку». Прийнято предмет іпотеки за вартістю без ПДВ, що підтверджена висновком незалежного експерта у сумі 374 982 000,00 грн.

В подальшому, протоколом Правління ПАТ «Кредитпромбанк» від 01.06.2013 № 20 (у складі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) вирішено питання про погодження реалізації позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки - земельної ділянки площею 51,4114 га, яка перебуває в забезпечення виконання зобов`язання ТОВ «БІН-ФІНАНС» за договором від 07.04.2008.

06.06.2013 між ПАТ «Кредитпромбанк» та ТОВ «Моноліт-Капітад-2005» укладено договір про задоволення вимог іпотеко держателя, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. за реєстровим № 1897, відповідно до якого погашення зобов`язань за кредитним договором від 07.04.2008 № 49.8.2/08/2008-КТЛ відбулося шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 51,4114 га.

На думку позивача, саме за результатом вжитих відповідачами заходів збитки в обліку ПАТ «Кредитпромбанк» від операції з кредитування ТОВ «БІН-ФІНАНС» було відображено в розмірі перевищення балансової вартості кредиту на дату погашення над вартістю оприбуткованої земельної ділянки, при цьому, відповідно до протоколу від 30.05.2013 № ssee, затвердженого протоколом Правління Банку від 01.06.2013 № 20, залишок заборгованості по кредитному договору у розмірі 10 928 157,47 грн було списано за рахунок операційних витрат. Також вирішено списати пеню.

З метою встановлення реальних збитків від наведеної вище операції з кредитування Фонд ініціював проведення незалежної оцінки вартості предмета іпотеки у ретроспективі станом на дати укладення кредитного та іпотечного договорів. Відповідно до Звіту від 15.05.2023 про експертну грошову оцінку земельної ділянки площею 51,4114 га кадастровий номер :06:005:0004, що розташована за адресою: Київська обл., Васильківський р-н, с. Путрівка, виконаного ТОВ «Європейський центр консалтингу та оцінки», ринкова вартість предмету іпотеки складала:

- станом на 07.04.2008 - 96 648 300,00 грн;

- станом на 30.05.2013 та на 06.06.2013 - 35 191 100,00 грн.

В подальшому, наведену земельну ділянку в процесі ліквідації було продано на відкритих торгах 17.10.2019 за ціною 9 601 420,00 грн.

Відповідач-3 своїм правом на подання відзиву не скористався.

У той же час, відповідачі-1,-2,-4,-5,-6,-7,-8 проти викладених у позовній заяві доводів заперечували в повному обсязі, посилаючись, здебільшого, на наступне:

1) відповідач-1, ОСОБА_1 :

- в основі рішень Комітету по роботі з особливими активами та Правління Банку лежав висновок професійного оцінювача про вартість Земельної ділянки саме в розмірі 374 982 000,00 грн, за якою і було звернене стягнення на предмет іпотеки;

- відповідач не брав участі у вирішенні питання про укладення 07.04.2008 кредитного договору з ТОВ «БІН-ФІНАНС» та договору іпотеки з ТОВ «МОНОЛІТ-КАПІТАЛ-2005» і станом на травень-червень 2013 року звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовий спосіб був найкращим варіантом одержання коштів у рахунок погашення боргу за договорами, укладеними попередніми керівниками Банку, оскільки надавав змогу швидко отримати у власність Банку хоча б якийсь ліквідний актив;

- перебіг позовної давності розпочався для Фонду в 2015 році і закінчився в 2018, а отже, позовна давність пропущена;

2) відповідач-2, ОСОБА_2 :

- Правління Банку не приймало рішення про звернення стягнення на Предмет іпотеки, а заслухавши інформацію відповідних структурних органів Банку, прийняло рішення про погодження звернення стягнення у встановленому законом порядку за вартістю, яка запропонована Комітетом по роботі з особливими активами. При цьому, згідно протоколу Комітету по роботі з особливими активами Банку, який наданий позивачем до позову, вартість була визначена висновком незалежного експерта. Отже, під час прийняття рішення була дотримана внутрішня процедура Банку;

- позивачем не оскаржено Договір про задоволення вимог іпотекодержателя в судовому порядку та не зазначено про його недійсність відповідно до закону. Враховуючи, що Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, в якому сторони визначили вартість предмета іпотеки на підставі оцінки Предмета іпотеки, є дійсним, то доводи позивача про завищення вартості оцінки є необґрунтованими;

- позивачем пропущено позовну давність, оскільки реєстр акцептованих вимог кредиторів Банку затверджено 03.09.2015, акт ліквідаційної маси складений у листопаді 2015 року, відповідно останні строк подання позовної заяви припадав на 03.09.2018, проте, з позовом Фонд звернувся 07.08.2025;

4) відповідач-4, ОСОБА_4 :

- зменшення збитків Банку на справедливу вартість земельної ділянки є діями в інтересах Банку та однозначно вказує на виконання його посадовими особами своїх фідуціарних обов`язків, а справедлива вартість без ПДВ предмета іпотеки підтверджена висновком незалежного експерта в сумі 374 982 000,00 грн;

- на час звернення Фонду з відповідним позовом до суду у серпні 2025, минуло вже майже 5 років з моменту завершення ліквідаційної процедури Банку та внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису № 060002930 про реєстрацію припинення ПАТ «Кредитпромбанк» як юридичної особи;

5) відповідач-5, Авраменко Я.П.:

- не була посадовою особою Банку, що виключає звернення до неї позовних вимог на підставі низки положень законодавства, на які указав Фонд;

- Фондом не було доведено протиправності поведінки відповідача, а рішення комітету про списання 10 928 157,47 грн ґрунтується на законі;

- Фондом не доведено розмір шкоди, оскільки звіт про експертну оцінку земельної ділянки спростовується іншими, більш вірогідними доказами у справі;

- Фондом пропущено строк позовної давності, адже він мав знати про порушення прав керованого Банку у вигляді набуття земельної ділянки у власність за завищеною ціною ще восени 2015 року.

6) відповідач-6, Авдеенко Т.О.;

- ч. 7 ст. 52 Закону про систему гарантування, в редакції з 05.08.2021 р. до правовідносин за участю ПАТ «Кредитпромбанк», оскільки її було прийнято після завершення правовідносин із ліквідації банку;

- Ліквідація банку завершена 01.10.2020 р. (внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань). Однак, із позовом у справі № 910/9837/25 Фонд звернувся лише 07.08.2025 р., тобто через 1 рік та 10 місяців після закінчення строку повноважень на подання позову;

- в матеріалах справи відсутній, а ФГВФО не надав Реєстр акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Кредитпромбанк» в редакції станом на дату подання позову. Без такого документу, суд та відповідачі позбавлені можливості надати оцінку наявності чи відсутності права на подання позову;

- станом на дату подання позову, були відсутні незадоволені вимоги кредиторів, та як наслідок відсутні підстави для стягнення шкоди із відповідачів;

- ФГВФО не надав докази та інформацію, що за висновками підрозділів банку, звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку ТОВ «БІН-ФІНАНС» було неефективним заходом;

- згідно з офіційною інформацією ФГВФО, вказаною на сайті, станом на 02.11.2015 р. ФГВФО отримав Звіти про незалежну оцінку майна Банку, складені Товариством з обмеженою відповідальністю «КАНЗАС РІАЛ ЕСТЕЙТ», Товариством з обмеженою відповідальністю «М Консалтинг», Товариством з обмеженою відповідальністю «Е.Р.С.Т.Е.». Тобто, вже після отримання Звітів про оцінку, ФГВФО знав про вартість земельної ділянки, взяття на баланс якої є предметом цієї справи. Отже, саме з 02.11.2015 р. Фонд був обізнаний про те, що задоволення всіх вимог кредиторів Банку неможливе, знав і міг оцінити вартість земельної ділянки. Строк позовної давності щодо звернення до суду із позовом сплив через три роки після цієї дати, тобто ще 02.11.2018 р.;

7) відповідач-7, ОСОБА_7 :

- Фонд не має правових підстав для застосування ст. 52 Закону про систему гарантування, в редакції з 05.08.2021 р. до правовідносин за участю ПАТ «Кредитпромбанк», усі повноваження Фонду, як ліквідатора ПАТ «Кредитпромбанк», припинено з 01.10.2020 р.;

- в матеріалах справи відсутній, а ФГВФО не надав Реєстр акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Кредитпромбанк» в редакції станом на дату подання позову. Без такого документу, суд та відповідачі позбавлені можливості надати оцінку наявності чи відсутності права на подання позову;

- станом на дату подання позову, були відсутні незадоволені вимоги кредиторів, та як наслідок відсутні підстави для стягнення шкоди із відповідачів;

- ст. 52 Закону про систему гарантування в редакції від 04.11.2012 р. не встановлювала жодної відповідальності для пов`язаних із банком осіб. Як наслідок, ФГВФО невірно визначив суб`єктів, які можуть нести відповідальність за збитки завдані Банку;

- саме з 02.11.2015 р. Фонд був обізнаний про те, що задоволення всіх вимог кредиторів Банку неможливе, знав і міг оцінити вартість земельної ділянки. Таким чином, строк позовної давності щодо звернення до суду із позовом сплив через три роки після цієї дати, тобто ще 02.11.2018 р.;

8) відповідач-8, ОСОБА_8 :

- в позовній заяві не вказані факти вчинення протиправних діянь чи бездіяльності, що спричинило шкоду Банку та його кредиторам. Позивач у позові не підтвердив доказами неправомірність поведінки та не довів, яким чином укладення договору про задоволення вимог іпотеко держателя вплинуло на погіршення платоспроможності Банку;

- у Звіті НБУ наведені конкретні приклади порушень за окремими позичальниками. Операції з кредитування ТОВ «Бін-Фінанс» та задоволення вимог Банку за рахунок предмета іпотеки не зазначені як такі, що вплинули на фінансові показники Банку та унеможливили виконання його зобов`язань перед клієнтами;

- з позовом Фонд звернувся до суду 11.12.2025, тобто з порушенням спеціального строку позовної давності, закріпленого ч 7 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Першочергово під час розгляду даної справи постало питання, чи міг Фонд звернутися з позовом до пов`язаних осіб Банку щодо відшкодування шкоди, завданої колишнім кредиторам цього Банку після припинення як юридичної особи, але до набрання чинності новою редакцією ч. 5 ст. 52 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яка була змінена Законом № 1588-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення механізмів виведення банків з ринку та задоволення вимог кредиторів цих банків».

Верховний Суд вирішив вказане питання у постанові від 27.09.2022 у справі № 904/3864/21, де зазначив, що, у разі недостатності майна банку норма ч. 5 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» наділяє Фонд правом звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди заподіяної кредиторам та / або банку.

Норма ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не містила заборони для Фонду звернутися до суду з позовом після ліквідації Банку, а навпаки, враховуючи спеціальний статус Фонду, визначала, що ліквідація неплатоспроможного банку не припиняє таке право (абз. 2 ч. 1 ст. 52) та не є підставою для звільнення від відповідальності пов`язаної з банком особи (абз. 4 ч. 5 ст. 52).

До того ж, таку прогалину у нормі було усунено законодавцем шляхом ухвалення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення механізмів виведення банків з ринку та задоволення вимог кредиторів цих банків» від 30.06.2021 №1588-IX. Указаним законом було доповнено ст. 52, зокрема, ч. 7, абз. 2 якої передбачено, що Фонд має право звертатися з такими позовами протягом процедури ліквідації банку та протягом трьох років після внесення запису про припинення банку як юридичної особи (спеціальна позовна давність).

Вказані вище положення законодавства кореспондуються також нормою ч. 6 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, звертаючись з позовом про відшкодування шкоди (збитків) у порядку статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", діє від імені та в інтересах неплатоспроможного банку або банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", а у разі припинення неплатоспроможного банку або банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", як юридичної особи - в інтересах кредиторів, вимоги яких залишилися незадоволеними після завершення ліквідації банку.

Тому, доводи відповідачів про те, що Фонд є неналежним позивачем у даній справі є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження.

У той же час, предметом доказування у справах за позовами Фонду до пов`язаних з банком осіб про відшкодування шкоди є:

- персональний склад органів управління банку на момент ухвалення рішень про вчинення сумнівних правочинів; дати обрання/призначення та звільнення з посади кожного з відповідачів; належність відповідачів до керівників банку; наявність у відповідачів статусу посадової особи акціонерного товариства, пов`язаної з банком особи;

- факт ухвалення рішення органом управління банку про вчинення сумнівного правочину, персональний склад органу на момент ухвалення такого рішення, результати голосування кожного члена (за, проти, утримався); інші фактичні обставини ухвалення такого рішення на підставі яких документів (наданих контрагентом та внутрішніх документів банку) ухвалювалося рішення, чи була дотримана внутрішня процедура банку щодо погодження таких рішень, хід обговорення;

- факт вчинення банком сумнівного правочину (укладення договору);

- факт виконання банком сумнівного правочину (перерахування/отримання коштів, передання/отримання майна чи майнових прав);

- факти протиправної поведінки відповідачів (недотримання законодавства про банківську діяльність, нормативів діяльності банку, індивідуальних приписів НБУ, обставини, що підтверджують невиваженість інвестиційної політики та ризикованість кредитної політики банку, відсутність в банку ефективної системи запобігання ризикам, порушення відповідачами фідуціарних обов`язків, дії відповідачів усупереч інтересам банку тощо);

- збитки банку від конкретного правочину (балансова вартість активу на дату початку виведення банку з ринку, розмір грошових коштів, фактично стягнутих за рішенням суду та включених до ліквідаційної маси, оціночна вартість активу, визначена незалежним оцінювачем у процедурі ліквідації, вартість продажу такого активу в процесі ліквідації банку) та їх причини;

- розмір недостатності майна банку для розрахунків з кредиторами (як мінімальний розмір збитків банку та шкоди, завданої кредиторам банку невиваженою інвестиційною політикою, ризикованою кредитною діяльністю, бездіяльністю відповідачів, що призвело до неплатоспроможності та ліквідації банку.

Вказану правову позицію щодо предмета доказування викладено у постанові Верховного Суду у справі № 910/7305/21.

У ході розгляду справи відповідачі, зокрема ОСОБА_5 , наголошували на відсутності у них статусу посадових осіб Банку, що, на їх думку, виключає звернення до них позовних вимог на підставі положень законодавства, на які вказав Фонд.

Як вбачається з наявних у справі доказів, на час прийняття Протоколу засідання Комітету по роботі з особливими активами ПАТ «Кредитпромбанк» від 30.05.2013 № ssee (у складі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ) та протоколу Правління ПАТ «Кредитпромбанк» від 01.06.2013 № 20 (у складі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ), відповідачі мали наступний статус:

- ОСОБА_1 - Голова Правління, Голова комітету по роботі з особливими активами;

- ОСОБА_3 - Заступник Голови Правління;

- ОСОБА_2 - Перший Заступник Голови Правління;

- ОСОБА_4 - Член комітету по роботі з особливими активами;

- ОСОБА_5 - Член комітету по роботі з особливими активами;

- ОСОБА_6 - Член комітету по роботі з особливими активами;

- ОСОБА_7 - Член комітету по роботі з особливими активами;

- ОСОБА_8 - Член комітету по роботі з особливими активами.

У справі № 910/7305/21 Верховним судом було розкрито питання щодо кола посадових осіб, зокрема, щодо члена кредитного комітету та особи, у якої був відсутній статус посадової особи протягом вчинення певних дій.

Верховний Суд зазначив, що посадові особи органів АТ несуть відповідальність перед товариством за збитки, завдані товариству своїми діями (бездіяльністю), згідно із законом.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про акціонерні товариства» (в редакції, що діяла станом на 30.05.2013 та 01.06.2013) посадовими особами органів АТ є - фізичні особи - голова та члени наглядової ради, виконавчого органу, ревізійної комісії, ревізор акціонерного товариства, а також голова та члени іншого органу товариства, якщо утворення такого органу передбачено статутом товариства.

З огляду на вимоги законодавства, члени комітету по роботі з особливими активами, які не входили до складу правління, є посадовими особами АТ (в даному випадку Банку), якщо утворення кредитного комітету передбачено статутом Банку.

Аналогічні висновки викладені в постанові ВС від 21.07.2021 у справі № 910/12930/18.

Судом встановлено, що відповідно до п. 16.1. статуту Банку у редакції 2013 року, посадовими особами Банку є фізичні особи: Голова та члени наглядової ради, Голова та члени Правління, Голова та члени ревізійної комісії, головний бухгалтер Банку, голова та члени постійно діючих комітетів (окрім комітетів Наглядової ради та комітетів філій), створення яких передбачено Статутом.

Більше того, відповідно до п.п. 1.1. розділу 1 Положення про колегіальні органи з прийняття рішень за операціями зх. особливими активами ПАТ «Кредитпромбанк», затвердженого рішенням Правління ПАТ «Кредитпромбанк» 09.11.2011, протокол № 31 - Положення визначає структуру, основні функції, повноваження та порядок організації роботи постійно діючих колегіальних органів ПАТ «Кредитпромбанк», що приймають рішення по операціям з особливими активами та рішення щодо організації роботи з особливими активами.

Згідно з п. 2.3. цього Положення, рішення щодо створення Комітету по роботі з особливими активами (КОА), встановлення його повноважень та затвердження його персонального складу приймаються Правлінням Банку. КОА має вищий рівень компетенції у системі колегіальних органів Банку по роботі з особливими активами та є підзвітним Правлінню Банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції на час прийняття спірних рішень), пов`язаними з банком особами є, зокрема: керівники банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів правління банку.

Пунктом 1.3. Глави І Розділу VІ «інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні», затвердженої постановою Правління Національного банку України від 28.08.2001 № 368 (у редакції від 20.06.2012), передбачено, що до управлінського персоналу банку належать, зокрема, керівники та члени комітетів правління банку (які створені з метою управління ризиками, зокрема кредитний комітет, комітет з питань управління активами та пасивами, тарифний комітет).

Разом з цим, суд враховує, що згідно з усталеною практикою Верховного Суду, навіть відсутність у відповідача статусу керівника банку чи посадової особи АТ протягом періоду вчинення відповідачами дій щодо укладення договору (винесення рішення) не виключає застосування статей 92, 1166 ЦК України як правової підстави для відшкодування шкоди.

З огляду на наведені вище обставини, відповідачі помилково вказують про відсутність у них статусу посадових осіб Банку станом на дату винесення спірних рішень, а Фонд при поданні позову до суду належним чином визначив коло відповідачів у спірних правовідносинах.

Оскільки судом встановлено право позивача на звернення з даним позовом та досліджено факт приналежності відповідачів до посадових осіб Банку, то, відповідно, необхідно дослідити наявність/відсутність складу цивільного правопорушення, в результаті якого, на думку Фонду, Банку та кредиторам Банку було завдано шкоди (збитків) на загальну суму 350 719 157,47 грн.

Частинами першою та другою статті 1166 Цивільного кодексу України, яка регулює загальні підстави відповідальності за завдану шкоду, передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно, вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити такі складові, як:

- неправомірність поведінки особи, тобто її невідповідність вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства;

- наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, вина заподіювача шкоди.

При зверненні з позовом про відшкодування заподіяної майнової шкоди, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами неправомірність поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою.

Тобто, в межах даної справи на позивача покладається обов`язок доведення неправомірності рішень та дій відповідачів або вчинення ними неправомірної бездіяльності, в чому полягав негативний результат їх діяльності в контексті зменшення обсягу майна Банку чи його знецінення, розмір майнових втрат, а також пов`язаність протиправної поведінки відповідачів та існуючого негативного результату.

Вирішуючи питання відповідальності посадової особи перед юридичною особою, суд виходить з презумпції, що така посадова особа діяла в найкращих інтересах товариства; її рішення були незалежними та обґрунтованими; її фідуціарні обов`язки були виконані належним чином.

Водночас спростування позивачем відповідної презумпції за одним з критеріїв свідчить про неналежне виконання своїх фідуціарних обов`язків відповідачами. У цьому разі вже відповідач зобов`язаний довести, що він діяв в інтересах товариства.

Фонд зазначає, що підставами стягнення шкоди (збитків) з відповідачів є прийняття Протоколу засідання Комітету по роботі з особливими активами ПАТ «Кредитпромбанк» від 30.05.2013 № ssee (у складі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ) та протоколу Правління ПАТ «Кредитпромбанк» від 01.06.2013 № 20 (у складі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) щодо погодження питання про реалізацію позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки - набуття банком права власності на земельну ділянку площею 51,4114 га, кадастровий номер :06:005:0004, що розташована за адресою: Київська область, Васильківський р-н, Путрівська с/р (надалі - Земельна ділянка), яка перебуває в заставі згідно з іпотечним договором №49.12/08/1285/08 від 07.04.2008, укладеного з майновим поручителем ТОВ «МОНОЛІТ-КАПІТАЛ-2005», в рахунок виконання зобов`язань ТОВ «БІН-ФІНАНС» за кредитним договором №49.8/08/2008-КЛТ від 07.04.2008 р. за ціною 374 982 00,00 грн.

На підтвердження, нібито, факту протиправної поведінки Фонд вказує, що ринкова вартість Земельної ділянки станом на 30.05.2013 р. була 35 191 100,00 грн, що встановлено Звітом про експертну грошову оцінку земельної ділянки ТОВ «Європейський центр консалтингу та оцінки» 15.05.2023.

Як наголошували відповідачі та не спростовано позивачем, у 2013 році, Банк перебував в процесі інтеграції з АТ «Дельта Банк». Тобто, станом на 2013 рік відбувалось скорочення діяльності Банку; переведення активів Банку до АТ «Дельта Банк»; існувала потреба в швидкому та економічно доцільному способу повернення проблемних боргів.

З огляду не це звернення стягнення на предмет іпотеки, вартість якої визначена на підставі Звіту про оцінку і яка майже повністю покриває заборгованість за кредитом - є економічно обґрунтовано операцією Банку.

Тим більше, станом на 06.06.2013 р. заборгованість за кредитним договором становила: тіло кредиту - 363 122 991,00 грн, нараховані відсотки - 22 787 166,47 грн.

Як вказано ФГВФО у Інформаційно-аналітичній довідці щодо аналізу окремих кредитних операцій ПАТ «Кредитпромбанк» з питань, що призвели до заподіяння шкоди Банку та його кредиторам:

- ТОВ «БІН - ФІНАНС» не здійснював господарської діяльності (окрім окремих операцій купівлі - продажу цінних паперів),

- основною складовою активів ТОВ «БІН-ФІНАНС» є частки в статутному капіталі ТОВ «Моноліт-капітал-2005», за які сплачено понад 200 млн. грн. при валюті балансу останнього у 10 млн. грн.

- обслуговування кредиту відбувається за рахунок кредитних коштів;

- позичальник є неплатоспроможними та некредитоспроможними.

Таким чином, за даними ФГВФО у ТОВ «БІН-ФІНАНС» існувала значна фінансова заборгованість, щодо погашення якої існували об`єктивні сумніви.

Тобто, єдиним логічним, економічно обґрунтованим і вигідним для Банку способом забезпечення повернення кредиту ТОВ «БІН-ФІНАНС» було прийняття рішення про звернення стягнення на ліквідний актив - Земельну ділянку.

Відповідно до Положення № 31, особливий актив - актив, заборгованість за яким визнана проблемною або безнадійною до повернення, або актив, відносно якого виникли порушення контрагентом умов договору (прострочення платежів за кредитом/процентами більше, ніж на 30 календарних днів, порушення умов договорів забезпечення тощо), або актив, щодо якого у процесі роботи системи ранніх сигналів виявлено достовірні ознаки можливого порушення контрагентом умов договору в найближчому майбутньому.

Тобто, з огляду на надану ФГВФО інформацію, кредит ТОВ «БІН-ФІНАНС» можна було віднести до категорії особливого активу.

Отже, з документів, які надано ФГВФО випливає, що рішення про набуття Банком права власності на Земельну ділянку в рахунок погашення боргу за кредитним договором приймалось в умовах інтеграції Банку з АТ «Дельта Банк», що потребувало швидкого та ефективного погашення заборгованості та ґрунтувалось на висновках структурних підрозділів банку.

Крім того, Фонд у позові, вказує, що вартість Земельної ділянки, за якою було звернено стягнення на предмет іпотеки є, нібито, завищено та не відповідає ринковій вартості.

Відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Як вбачається з п. 1.2. Рішення Комітету, вирішено прийняти предмет іпотеки у власність Банка за справедливою вартістю без ПДВ, яка підтверджена висновком незалежного експерта в сумі 374 982 000,00 грн.

Відповідно до п. 2.1. Договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 06.06.2013 р., вартість Предмета іпотеки становить 374 982 000,00 гривень без ПДВ і визначена на підставі Звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 01.04.2013, проведеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «ЕкспертЦентр» (ліцензія Державного комітету України по земельних ресурсах на проведення робіт зі землеустрою, землеоціночних робіт №475276 Серія АВ від 19.12.2009).

З огляду на зазначене, вартість Земельної ділянки, за якою було звернено стягнення на предмет іпотеки була визначена на підставі Звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки.

Як визнано Фондом у позові та Аналітичній довідці, в подальшому, Земельна ділянка обліковувалась на балансі Банку саме за ринковою вартістю.

Відповідно до п. 1.15 Інструкції з бухгалтерського обліку основних засобів і нематеріальних активів банків України, затвердженої постановою Правління НБУ від 20.12.2005 р. № 480, справедливою вартістю придбаних ідентифікованих активів(земля, будівлі, машини та устаткування) є ринкова їх вартість. Якщо немає даних про ринкову вартість машин та устаткування, то використовується відновлювальна вартість з вирахуванням суми зносу на дату оцінки.

У Звіті НБУ про інспектування Банку за період діяльності банку з 01.04.2011 по 01.08.2014 вказано, що на дату перевірки необоротні активи, утримувані для продажу мають наступний вигляд 1 ділянка (378 776,8 тис. грн., площа 51,4114 га) за адресою Київська обл., Васильківський р-н. с. Путрівка. Зазначена ділянка є власністю Банку через задоволення вимог іпотекодержателя за кредитним договором з ТОВ «БІН-ФІНАНС», майновим поручителем за яким виступав ТОВ «МОНОЛІТ-КАПІТАЛ -2005».

Таким чином, НБУ не мав жодних зауважень щодо вартості Земельної ділянки, за якою вона обліковується на балансі Банку.

Судом також встановлено, що 14.02.2014 між НБУ (як іпотеко держателем) та Банком (як іпотекодавцем) укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В. за реєстровим № 233, згідно з п. 5.2. якого, предметом іпотеки є Земельна ділянка (для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 51,4114 га, кадастровий номер :06:005:0004),ринкова вартість якої становить 378 776 820,00 грн, що підтверджується висновком про вартість об`єкта незалежної оцінки станом на 18.12.2013 р., що складений ТОВ «ЕкспертЦентр» (ліцензія на проведення землеоціночних робіт від 18.12.2009 р. серії АВ№475276, видана Державним комітетом України із земельних ресурсів).

Тобто, Банк, після звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття у власність за вартістю 374 892 000,00 грн, передав Земельну ділянку в іпотеку НБУ за ринковою вартістю 378 776 820,00 грн, що свідчить про обґрунтовану вартість станом на 06.06.2013 - дату звернення стягнення.

Отже, при прийнятті Земельної ділянки на баланс Банку, при подальшому переданні Земельної ділянки в іпотеку Банк отримав щонайменше два Звіти про оцінку, які визначили вартість на рівні 378 776 820,00 грн.

З огляду на зазначене, твердження Фонду про, нібито, завищення вартості Земельної ділянки на дату прийняття посадовими особами Банку відповідних рішень спростовується наявними у справі доказами та доводами відповідачів.

Враховуючи вищевикладене, Фонд не довів належними та допустимими доказами сам факт протиправної поведінки відповідачів у вигляді прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки за нібито завищеною ціною 374 892 000,00 грн, як обов`язкової умови для стягнення шкоди.

Щодо другого елементу складу правопорушення - шкоди та її розміру, слід навести наступні обставини.

Фонд вказує, що розмір шкоди визначається як різниця між заборгованістю ТОВ «БІН-ФІНАНС» перед Банком за кредитним договором № 49.8/08/2008-КЛТ від 07.04.2008 на дату прийняття протиправних рішень та укладення договору про звернення стягнення на предмет іпотеки (30.05.2013 та 06.06.2013) та оціночною вартістю Земельної ділянки, визначеною відповідно до Звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, виконаного ТОВ «Європейський центр консалтингу та оцінки» 15.05.2023.

Дійсно на виконання своїх повноважень як ліквідатора банку в межах ліквідаційної процедури, Фонд має право залучати оцінювача. Про укладення такого договору він має повідомити на своєму офіційному сайті.

Однак, як вказано вище, 01.10.2020 ПАТ «Кредитпромбанк» припинено як юридичну особу, а отже, ліквідаційна процедура банку вважається завершеною.

05.10.2020 Фонд повідомив, що повноваження Фонду як ліквідатора ПАТ «Кредитпромбанк» припинено.

У той же час, лише 20.04.2023, поза межами ліквідаційної процедури ПАТ «Кредитпромбанк», після припинення повноважень ліквідатора Банку, Фонд уклав договір на проведення незалежної оцінки майна № 15 із ТОВ «Європейський центр консалтингу та оцінки».

Вартість Земельної ділянки, за якою було звернено стягнення на предмет іпотеки була визначена на підставі Звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 01.04.2013, проведеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «ЕкспертЦентр» (ліцензія Державного комітету України по земельних ресурсах на проведення робіт зі землеустрою, землеоціночних робіт №475276 Серія АВ від 19.12.2009).

Матеріалами справи підтверджується, що в подальшому, Земельна ділянка використовувалась в господарській діяльності Банку, зокрема була предметом іпотеки за Іпотечним договором від 14.02.2014.

Таким чином, розмір збитків, заявлений позивачем, не підтверджений належними та допустимими доказами та є необґрунтованим.

Важливим елементом доказування наявності повного складу правопорушення є причинно-наслідковий зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, який полягає у тому, що: 1) протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; 2) шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки. Тобто слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Методика Фонду із розрахунку шкоди ґрунтується на факті того, що весь борг за кредитним договором (у тому числі штрафні санкції) можливо було повернути. Однак, дійсної можливості у позичальника повернути такий борг станом на прийняття рішень щодо Земельної ділянки не доведено. Про неплатоспроможність позичальника Фонд зазначає у своїй Інформаційно-аналітичній довідці щодо аналізу окремих кредитних операцій ПАТ «Кредитпромбанк» з питань, що призвели до заподіяння шкоди Банку та його кредиторам.

Натомість, Фонд звернувся з позовом до осіб, які, діючи на підставі звіту оцінювача, звернули стягнення на предмет іпотеки, щоб зменшити збитки Банку, які виникли внаслідок неповернення кредитних коштів.

Позивачем не доведено, що заявлена ним до стягнення шкода (збитки) настали саме внаслідок невиваженої інвестиційної політики, ризикованої кредитної діяльності чи бездіяльності відповідачів, і що саме це призвело до неплатоспроможності та ліквідації Банку.

Отже, як встановлено судом у ході розгляду справи, позивачем не доведено: наявності протиправної поведінки відповідачів, яка б полягала у порушенні покладених на них обов`язків як посадових осіб Банку; наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідачів та заявленої до відшкодування шкоди (збитків); розмір заявлених до стягнення збитків є необґрунтованим.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для покладення на відповідачів відповідальності у вигляді відшкодування шкоди (збитків).

Позов Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про стягнення солідарно шкоди (збитків) в розмірі 350 719 157,47 грн задоволенню не піддягає.

У той же час, оскільки відповідачами-1,-2,-4,-5,-6,-7,-8 в цій справі було заявлено про застосування строку позовної давності, то суд вважає за необхідне звернути увагу наступне.

Доводи відповідачів щодо пропуску позивачем строку давності зводяться, здебільшого до двох тверджень:

- Фонду довідався або міг довідатися про наявність порушеного права ще у 2015 році з моменту затвердження реєстру акцептованих кредиторів (03.09.2015) та з моменту складання Акту формування ліквідаційної маси ПАТ «Кредитпромбанк» (02.11.2015);

- Фонд звернувся із позовом до суду майже через 5 років після закінчення ліквідаційної процедури Банку (запис про припинення юридичної особи внесений до реєстру 01.10.2020).

Відповідно до статті 256, частин 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини у справах "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей: забезпечувати юридичну визначеність та остаточність, а також захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в тому випадку, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що відбувалися в далекому минулому, спираючись на докази, які вже могли втратити достовірність та повноту із плином часу.

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 березня 2019 року в справі №669/420/16-ц).

Згідно з частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Законом України № 1588-IX від 30.06.2021 статтю 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" доповнено частиною 7, за змістом абзацу першого якої право на звернення до судів належної юрисдикції (в тому числі іноземних судів) з позовом про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної банку, у разі наявності умов, визначених частиною першою цієї статті, виникає у Фонду з моменту виявлення рішень, дій чи бездіяльності, якими завдано шкоди (збитків) банку та/або його кредиторам, виявлення осіб, які брали участь у прийнятті таких рішень, вчиненні дій чи бездіяльності та/або отримали від них майнову вигоду, а також встановлення розміру заподіяної шкоди (збитків).

У той же час, в абзаці другому вказаної частини 7 встановлено, що Фонд має право звертатися з позовами до судів належної юрисдикції (в тому числі іноземних судів) (1) протягом процедури ліквідації банку та (2) протягом трьох років після внесення запису про припинення банку як юридичної особи (спеціальна позовна давність).

Таким чином, норма, закріплена в абзаці першому частини 7 статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" суперечить нормі, яка міститься в абзаці другому цієї частини щодо початку перебігу позовної давності в спірних правовідносинах.

Під час розгляду справи представники відповідачів заперечували проти застосування положень вказаної статті до спірних правовідносин, адже відповідні зміни до законодавства внесені вже після ліквідації Банку (01.10.2020), тому така норма не може поширюватися на правовідносини, які виникли до введення її в дію.

Однак, суд вважає за необхідне наголосити на правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду від 08.11.2023 у справі № 916/1489/22, з якої вбачається, що спеціальна позовна давність, передбачена частиною 7 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», застосовується до позовів, поданих після набрання цією нормою чинності, незалежно від дати виникнення спірних правовідносин.

Здебільшого судова практика щодо початку перебігу строку позовної давності в схожих правовідносинах ґрунтується на наступному.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 910/11027/18, в якій Фонд звертався з позовом до колишнього керівництва банку про солідарне стягнення шкоди, було визначено, що, якщо особі завдано шкоди, то вона може вважатися такою, що довідалася або могла довідатися про порушення свого права не з того дня, коли їй стало відомо про вчинення дій, якими може бути завдано шкоди, а з дня, коли вона має змогу оцінити розмір такої шкоди.

ВП ВС виснувала, що розмір недостатності майна банку для задоволення вимог всіх кредиторів має бути виявлений Фондом на підставі затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів та акта формування ліквідаційної маси банку шляхом відповідних розрахунків. Тому Велика Палата Верховного Суду відхиляє довід про те, що висновок щодо недостатності майна банку можна зробити тільки після завершення продажу всіх його активів (майна).

Відповідно, у таких випадках перебіг позовної давності розпочинається з дня затвердження останнього з двох зазначених вище документів.

Постанова Верховного Суду від 07.10.2021 у справі № 910/12803/18: Строк позовної давності у справах цієї категорії починається з моменту затвердження ключових документів ліквідаційної процедури, а його пропуск без належного обґрунтування є самостійною підставою для відмови у позові.

Крім того, Корпоративна палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.06.2024 у справі № 916/3724/21 також виснувала, що перебіг позовної давності для подання позову ФГВФО про стягнення шкоди розпочинається з дня затвердження останнього з двох документів: реєстру акцептованих вимог кредиторів або акта формування ліквідаційної маси банку.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду ухвалою від 16.07.2025 передав справу № 910/680/20 знову на розгляд Корпоративної палати Верховного Суду.

В обґрунтування ухвали від 16.07.2025 вказано, що суд вважає за необхідне відступити від висновків, які містяться у постанові Корпоративної палати від 05.02.2024 у справі № 910/4149/21 та постанові Верховного Суду від 19.06.2025 у справі № 910/686/20 щодо початку перебігу позовної давності у справах за позовами Фонду, поданими до припинення банку, про стягнення з пов`язаних з банком осіб (керівників банку) шкоди, заподіяної окремими діями (рішеннями щодо укладення кредитних договорів) таких осіб.

В свою чергу, 12.11.2025 Корпоративна палата Касаційного господарського суду відмовила у прийнятті справи № 910/680/20 до розгляду, та вказала наступне:

Єдність судової практики з цього питання (початку обрахунку строку позовної давності) була забезпечена шляхом ухвалення Корпоративною палатою постанови від 04 червня 2024 року у справі № 916/3724/21. Висновки з питання початку обліку строку на подання позову, викладені у справі № 916/3724/21 мають перевагу над висновками колегії суддів. Висновки Верховного Суду щодо питання визначення початку перебігу позовної давності у справах за позовами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення шкоди в порядку статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вже є сформованими та забезпечують єдність правових позицій з цього питання.

Таким чином, з наведеного вище можна дійти висновку, що строк на подання позову ФГВФО до суду починається з моменту формування та затвердження останнього з документів: реєстру акцептованих вимог кредиторів або акта ліквідаційного балансу банку.

Тож, доводи Фонду про те, що лише після того, як рішенням виконавчої дирекції від 21.05.2020 № 989 затверджено ліквідаційний баланс та Звіт про виконання ліквідаційної процедури ПАТ «Кредитпромбанк», було встановлено та зафіксовано розмір незадоволених вимог кредиторів банку на кінець процедури ліквідації за недостатністю активів Банку не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються наведеними вище обставинами.

При цьому, суд наголошує, що перш ніж застосувати позовну давність, необхідно з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушено, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Однак, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні даного позову в зв`язку з його необґрунтованістю, заявлена позовна давність не підлягає застосуванню.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2012 у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (Заява № 387/03), зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими, узгодженими.

Судом зроблено оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи, з`ясовані мотиви визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування в даному спорі, в тому числі застосовано до спірних правовідносин норму права та вказано мотиви такого застосування, що відповідає положенням ст. 238 ГПК України.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 219, 220, 232, 233, 237, 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про стягнення солідарно шкоди (збитків) в розмірі 350 719 157,47 грн відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 30.03.2026 року.

Суддя Ю.О.Підченко