26 березня 2026 року
cправа № 916/5778/23
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранець О. М. - головуючий, Губенко Н М., Кролевець О.А.,
розглянувши у порядку письмового провадження заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "МИРАДИМА"
про ухвалення додаткового рішення (стягнення витрат на правничу допомогу)
у справі № 916/5778/23
за позовом керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради
до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «МИРАДИМА»; 2) Комунальної установи «Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Київського району м. Одеси»
про визнання додаткових угод до договору недійсними та стягнення 247 000,00 грн штрафу,
У грудні 2023 року керівник Київської окружної прокуратури міста Одеси звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "МИРАДИМА" та Комунальної установи «Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Київського району м. Одеси» про визнання додаткових угод до договору недійсними та стягнення 247 000 грн штрафу.
Позов обґрунтовано тим, що відповідачами за відсутності об`єктивних та законних підстав було укладено додаткові угоди, якими продовжено строк виконання зобов`язань щодо передачі товару, що стало підставою для не нарахування замовником штрафних санкцій за порушення умов договору, передбачених п.7.2. договору щодо поставки товару (Модулі швидкоспоруджуваної захисної споруди цивільного захисту), за ціною 3 800 000,00 грн у строк до 31.07.2023.
Господарський суд Одеської області рішенням від 13.02.2025 у справі №916/5778/23 позов задовольнив повністю. Визнав недійсними додаткові угоди №1 від 28.07.2023 та №2 від 30.08.2023 до Договору №140 від 11.07.2023 про постачання модулів швидкоспоруджуваної захисної споруди цивільного захисту. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «МИРАДИМА» на користь Одеської міської ради до місцевого бюджету штрафні санкції у сумі 247 000 грн. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «МИРАДИМА» на користь Одеської обласної прокуратури сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 6389 грн. Стягнув з Комунальної установи «Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Київського району м. Одеси» на користь Одеської обласної прокуратури сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2684 грн.
Південно-західний апеляційний господарський суд постановою від 03.06.2025 скасував рішення Господарського суду Одеської області від 13.02.2025 у справі №916/5778/23.
В задоволенні позову керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "МИРАДИМА" та Комунальної установи "Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Київського району м. Одеси" про визнання додаткових угод до договору недійсними та стягнення 247 000 грн штрафу відмовив.
Стягнув з Одеської обласної прокуратури на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МИРАДИМА" витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 13 609,50 грн.
Додатковою постановою від 24.06.2025 Південно-західний апеляційний господарський суд стягнув з Одеської обласної прокуратури на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МИРАДИМА" витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 10 000 грн та витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5 000 грн. В решті заяви відмовив.
За наслідками касаційного оскарження Верховний Суд постановою від 05.03.2026 касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури залишив без задоволення, постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2025 та додаткову постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.06.2025 у справі № 916/5778/23 залишив без змін.
Відповідачем-1 був поданий відзив на касаційну скаргу, у якому він просив у її задоволенні відмовити, постанову та додаткову постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.
У відзиві на касаційну скаргу відповідач-1 також повідомив про намір понести судові витрати у суді касаційної інстанції в розмірі 12 000 грн.
09.03.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю "МИРАДИМА" звернулося до Верховного Суду через систему «Електронний суд» із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій просило стягнути із Одеської обласної прокуратури на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МИРАДИМА" судові витрати, що складаються із витрат на правничу допомогу адвоката у суді касаційної інстанції в сумі 12 000,00 грн.
До зазначеної заяви відповідач-1 додав докази на підтвердження факту понесення ним у суді касаційної інстанції витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру, а саме:
- копію договору від 22.12.2023 №22-12/23 про надання правничої допомоги, укладеного між Адвокатським бюро «Юрія Васильєва» та Товариством з обмеженою відповідальністю «МИРАДИМА» ;
- копію листа Товариства з обмеженою відповідальністю «МИРАДИМА» від 15.01.2024, яким Адвокатському бюро «Юрія Васильєва» надано доручення на захист прав відповідача-1 у справі № 916/5778/23;
- копію додаткової угоди від 22.12.2024 до договору від 22.12.2023 №22-12/23, якою сторони продовжили строк дії договору про надання правничої допомоги до 22.12.2025;
- копію додаткової угоди від 15.09.2025 до договору від 22.12.2023 №22-12/23, у якій сторони узгодили, що за правничу допомогу заявник сплачує виконавцю гонорар у розмірі, визначеному у актах про надання послуг, які підписуються сторонами;
- копію додаткової угоди від 22.12.2025 до договору від 22.12.2023 №22-12/23, якою сторони продовжили строк дії договору про надання правничої допомоги до 22.12.2026;
- копію акта про надання послуг за договором від 22.12.2023 №22-12/23 про надання правничої допомоги, згідно з яким станом на 05.03.2026 виконавець надав замовнику послуги, передбачені умовами договору про надання правничої допомоги №22-12/23 від 22.12.2023, шляхом надання правничої допомоги по справі № 916/5778/23. Претензії відсутні. Гонорар виконавця встановлюється сторонами у фіксованому розмірі, включає у себе аналіз касаційної скарги, підготовка та подача відзиву на касаційну скаргу, підготовка та подача заяв про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, прийняття участі у всіх судових засіданнях по справі та становить 12 000,00 грн.
- копію ордера серії ВН №1552726 від 15.09.2025 на представництво Товариства з обмеженою відповідальністю «МИРАДИМА» на підставі договору про надання правничої допомоги № 22-12/23 від 22.12.2023 у Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду адвокатом Васильєвим Юрієм Юрійовичем.
Верховний Суд зазначає про те, що відповідачем-1 зазначена заява та додані до неї докази були подані 09.03.2026, тобто у строк, встановлений частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України (у межах п`яти днів після ухвалення Верховним Судом постанови від 05.03.2026 у цій справі).
Ухвалою Верховного Суду від 13.03.2026 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «МИРАДИМА» про ухвалення додаткової постанови у справі № 916/5778/23 (стягнення витрат на правничу допомогу) призначено до розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини третьої статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Від інших учасників справи заперечень на заяву відповідача-1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 916/5778/23 про стягнення з прокурора витрат на правничу допомогу та їх розміру, не надходило.
Розглянувши заяву відповідача-1, суд вважає, що ця заява підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
Разом з тим чинне процесуальне законодавство також визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до частини третьої статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За частиною першою статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).
Водночас за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).
У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).
Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії/ бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
Відповідач-1 у відзиві на касаційну скаргу, який для нього є першою заявою у суді касаційної інстанції по суті справи, зазначив, що планує понести судові витрати у вигляді правової допомоги у суді касаційної інстанції у розмірі 12 000 грн та що докази понесення судових витрат буде надано суду відповідно до вимог чинного законодавства України.
Отже, стороною відповідача-1 була виконана вимога законодавства щодо подання відповідної заяви про намір понести судові витрати, докази на підтвердження понесених витрат відбулося в межах строків встановлених частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
У заяві про розподіл витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції відповідач-1 визначив до відшкодування витрати на правничу допомогу у розмірі 12 000 грн.
Проаналізувавши надані відповідачем-1 докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у суді касаційної інстанції, Верховний Суд встановив, що 22.12.2023 між Адвокатським бюро «Юрія Васильєва» (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МИРАДИМА» (замовник) укладено договір №22-12/23 про надання правничої допомоги.
Відповідно до п. 1.1. договору замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надавати правничу (юридичну) допомогу замовнику та посадовим особам замовника щодо захисту їх прав у цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних правовідносинах, за письмовими дорученнями замовника.
Відповідно до пункту 4.1. договору за правничу допомогу, передбачену пунктом 1.1. договору, замовник сплачує виконавцю гонорар у розмірі узгодженому сторонами та визначеному у акті про надання послуг.
Пунктом 5.1. договору передбачено, що порядок виплати гонорару виконавця за надання правничої допомоги, а також інші умови окремо визначаються сторонами у додатковій угоді.
Відповідачем-1 надано суду копію листа від 15.01.2024, яким Товариство з обмеженою відповідальністю «МИРАДИМА» доручає Адвокатському бюро «Юрія Васильєва» захист його прав у справі № 916/5778/23.
Також між сторонами укладена додаткова угода від 22.12.2024 до договору від 22.12.2023 №22-12/23, якою сторони продовжили строк дії договору про надання правничої допомоги до 22.12.2025, а також від 22.12.2025, якою сторони продовжили строк дії договору про надання правничої допомоги до 22.12.2026.
У додатковій угоді від 15.09.2025 до договору від 22.12.2023 №22-12/23 сторони узгодили, що за правничу допомогу заявник сплачує виконавцю гонорар у розмірі, визначеному у актах про надання послуг, які підписуються сторонами.
Надання виконавцем послуг за цим договором в обумовленому сторонами обсязі підтверджено підписаним між ними актом про надання послуг за договором від 22.12.2023 №22-12/23 про надання правничої допомоги, згідно з яким станом на 05.03.2026 виконавець надав замовнику послуги, передбачені умовами договору, шляхом надання правничої допомоги по справі № 916/5778/23. Претензії у сторін відсутні. Гонорар виконавця встановлюється сторонами у фіксованому розмірі, включає у себе аналіз касаційної скарги, підготовка та подача відзиву на касаційну скаргу, підготовка та подача заяв про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, прийняття участі у всіх судових засіданнях по справі та становить 12 000,00 грн.
Оцінюючи надані відповідачем-1 на підтвердження понесених витрат документи, Верховний Суд зазначає, що вони не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у такому розмірі з іншої сторони, адже розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19 тощо).
Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Верховний Суд зазначає про те, що відображена у акті інформація щодо наданих позивачеві у цій справі послуг з правничої допомоги та обставини надання таких послуг підтверджується матеріалами справи.
Як вбачається, адвокатом Васильєвим Ю.Ю. як представником відповідача-1 у цій справі був складений та поданий до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду через систему «Електронний суд» 15.09.2025 відзив на касаційну скаргу. За своїм змістом відзив є обґрунтованим.
Також адвокат Васильєв Ю.Ю. як представник відповідача-1 брав участь у судових засіданнях Верховного Суду у цій справі, надавав пояснення по справі.
Адвокат Васильєв Ю.Ю. здійснював представництво інтересів клієнта у Верховному Суді відповідно до ордеру серії ВН №1552726 від 15.09.2025 на представництво Товариства з обмеженою відповідальністю «МИРАДИМА» у Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду на підставі договору про надання правничої допомоги № 22-12/23 від 22.12.2023.
Адвокат Васильєв Юрій Юрійович має свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ОД № 002897 від 16.11.2016, що підтверджується відомостями з Єдиного реєстру адвокатів України.
Разом з тим Верховний Суд не вбачає підстав для покладення на прокуратуру повністю витрат відповідача-1 на оплату виконаних його адвокатом робіт, що зазначені в акті. Адвокат Васильєв Ю.Ю. надавав відповідачу-1 правничу допомогу у судах першої та апеляційної інстанцій, був обізнаний з усіма деталями справи, з правовими питаннями та судовою практикою у подібних спорах.
Південно-західний апеляційний господарський суд у додатковій постанові від 24.06.2025 у цій справі № 916/5778/23, за результатами розгляду клопотання відповідача-1 про відшкодування витрат на правничу допомогу, дійшов висновку, що враховуючи складність справи, розмір такого відшкодування відповідачеві-1 має становити 5 000 грн. Відповідач-1 погодився з наданою судом апеляційної інстанції оцінкою складності справи, додаткова постанова суду апеляційної інстанції не оскаржувалася.
З огляду на викладене, заявлений відповідачем-1 до стягнення з прокурора в порядку розподілу витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції розмір правничої допомоги у сумі 12 000,00 грн не відповідає критеріям співмірності (є неспівмірним зі складністю справи та обсягом і складністю виконаних адвокатом робіт), обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, розумності розміру адвокатських витрат.
Враховуючи викладене, Верховний Суд вважає частково обґрунтованою вимогу Товариства з обмеженою відповідальністю «МИРАДИМА» про розподіл понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з касаційним розглядом цієї справи. Обставини надання відповідачу-1 у цій справі послуг з професійної правничої допомоги, які зазначені в акті про надання послуг, підтверджуються матеріалами справи. Однак, враховуючи критерії співмірності, Верховний Суд вважає, що відшкодування відповідачу-1 витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції має бути здійснено в розмірі 5 000,00 грн, що відповідатиме критерію пропорційності, розумності та справедливості.
Керуючись статтями 126, 129, 234, 235, 244, 315 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «МИРАДИМА» про ухвалення додаткового рішення у справі № 916/5778/23 щодо відшкодування судових витрат задовольнити частково.
3. Видачу відповідного наказу у справі № 916/5778/23 доручити Господарському суду Одеської області.
4. Додаткова постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та не підлягає оскарженню.
Головуючий О. Баранець
Судді Н. Губенко