ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2026 м. Дніпро Справа № 904/6629/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Стефанів Т. В. (доповідач),

судді: Кошля А. О., Кучеренко О. І.,

розглянувши у порядку письмового провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Криворізької південної окружної прокуратури Дніпропетровської області на додаткову ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2026 (суддя Рудь І. А., м. Дніпро) у справі № 904/6629/25

за клопотанням Приватного підприємства "Сармат", смт Широке, Криворізький р-н, Дніпропетровська обл.

про стягнення витрат на професійну правничу допомогу

за позовом керівника Криворізької південної окружної прокуратури Дніпропетровської області, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл. в інтересах держави в особі позивача Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл.

до Приватного підприємства "Сармат", смт Широке, Криворізький р-н, Дніпропетровська обл.

про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

Керівник Криворізької південної окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Криворізької міської ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, у якому просив зобов`язати Приватне підприємство "САРМАТ" усунути перешкоди Криворізькій міській раді у праві користування та розпорядження земельною ділянкою, розташованою за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Гірників, 36, площею 0,1483 га та повернути земельну ділянку шляхом знесення об`єктів самочинного будівництва - сторожки Г-1, навісу Д-1, навісу Е-1 та паркану; скасувати державну реєстрацію права приватної власності ПП "САРМАТ" на об`єкт нерухомого майна загальною площею 2049,8 кв. м за вказаною адресою із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 10.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПП "САРМАТ", уникаючи встановленого чинним законодавством порядку набуття у користування земельної ділянки, отримання дозволу на будівництво, прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, самочинно збудувало вказаний об`єкт та набуло право власності на нього шляхом внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

09.01.2026 від прокурора до суду надійшла заява, в якій останній просив позовну заяву залишити без розгляду.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.01.2026 позовну заяву керівника Криворізької південної окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Криворізької міської ради до Приватного підприємства "САРМАТ" про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки залишено без розгляду.

Додатковою ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2026 клопотання Приватного підприємства "САРМАТ" про компенсацію витрат на правничу правову допомогу, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій прокурора, задоволено частково. Стягнуто з Дніпропетровської обласної прокуратури (49044, м. Дніпро, пр-т Дмитра Яворницького, 38, ) на користь Приватного підприємства "САРМАТ" (53700, Дніпропетровська обл., Широківський р-н, смт Широке, вул. Соборна, б. 114, ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн. Решту суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн покладено на відповідача. У задоволенні клопотання відповідача про постановлення окремої ухвали - відмовлено.

Приймаючи оскаржувану додаткову ухвалу, місцевий господарський суд виходив з того, що з боку прокурора мали місце саме необґрунтовані дії у розумінні ч. 5 ст. 130 ГПК України, які полягали, зокрема, у передчасному зверненні до суду з позовною заявою без належної її підготовки, що також підтверджується заявою прокурора про залишення позовної заяви без розгляду з мотивів "додаткового опрацювання матеріалів". Суд першої інстанції визнав, що отримавши звернений до себе позов, відповідач цілком логічно, з метою ефективного захисту своїх прав, був змушений звертатися за професійною правничою допомогою адвоката. Водночас суд дійшов висновку, що характер та обсяг виконаної адвокатом відповідача роботи не відповідає критеріям співмірності, реальності таких витрат, розумності їх розміру, оскільки суд не розглядав справу по суті та не надавав правову оцінку викладеним у відзиві обставинам, а також взяв до уваги незначну тривалість судових засідань за участю представника відповідача та їх кількість - 3. З урахуванням зазначеного суд зменшив розмір витрат на професійну правничу допомогу з 100 000,00 грн до 50 000,00 грн.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Криворізька південна окружна прокуратура Дніпропетровської області звернулася з апеляційною скаргою на додаткову ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2026 у справі № 904/6629/25, в якій просить скасувати зазначену додаткову ухвалу та відмовити ПП "САРМАТ" у задоволенні клопотання про компенсацію витрат на правничу правову допомогу.

Апелянт вважає, що додаткова ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 236 ГПК України та підлягає скасуванню через невідповідність висновків, викладених у ній, обставинам справи.

Стягнутий розмір витрат у 50 000 грн є очевидно неспівмірним характеру та складності справи, тривалості її розгляду, кількості судових засідань та обсягу виконаних процесуальних дій. Апелянт зазначає, що адвокатським об`єднанням у даній справі було підготовлено лише два документи по суті справи у розумінні ч. 2 ст. 161 ГПК України - заперечення проти застосування заходів забезпечення та відзив на позовну заяву. Інші перелічені у акті послуги (підготовка заяви про ознайомлення, заяви про розгляд справи з викликом сторін, заяви про залишення позовної заяви без руху) є стандартними технічними документами, які не потребують значних інтелектуальних зусиль і не можуть оцінюватися в десятки тисяч гривень. Справу розглянуто протягом нетривалого часу, справа не розглядалася по суті, судом не проводилося дослідження доказів та дебати. Питання звільнення земельної ділянки є категорією справ із усталеною судовою практикою, позов мав немайновий характер, тому стягнення 50 000 грн є непропорційним предмету спору. Апелянт посилається на постанови Верховного Суду від 14.07.2020 у справі № 809/1466/15, від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22, в яких зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні всі понесені нею витрати на правничу допомогу, якщо розмір гонорару є завищеним, та що розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих послуг та значенням справи для сторони.

Апелянт також стверджує про необґрунтованість витрат з огляду на відсутність платіжних документів. Пунктом 6.2 договору про надання правничої допомоги передбачено, що підтвердженням оплати наданих послуг є відповідні платіжні документи (квитанції, платіжні доручення тощо). Водночас до матеріалів справи не надано жодного платіжного документа, який би підтверджував сплату гонорару або виникнення грошового зобов`язання у формі, визначеній самим договором. Наявний лише акт приймання-передачі наданих послуг, який не є доказом фактичного понесення витрат. Апелянт посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 751/3840/15-ц, згідно з якою на підтвердження розміру витрат суду повинні бути надані договір, розрахунок наданих послуг та документи, що свідчать про оплату гонорару.

Щодо відсутності необґрунтованості в діях прокурора, апелянт зазначає, що держава в особі органу прокуратури діяла виключно в межах та у спосіб, передбачених законом, реалізовуючи конституційну функцію представництва інтересів держави в суді. Реалізація стороною наданого їй законом процесуального права не може розцінюватися як недобросовісна поведінка чи зловживання та не створює підстав для покладення на неї негативних майнових наслідків. Позов залишено без розгляду на підставі заяви самого прокурора, поданої у зв`язку з необхідністю доопрацювання матеріалів, що є процесуальним правом позивача відповідно до ст. 226 ГПК України. Залишення позову без розгляду не є наслідком визнання його безпідставним, а зумовлене виключно реалізацією прокурором процесуального права.

Апелянт посилається на постанову Верховного Суду від 18.12.2024 у справі № 921/357/20, в якій зазначено, що ст. 130 ГПК України не встановлює конкретних критеріїв для оцінки дій позивача на предмет обґрунтованості/необґрунтованості, та на постанову від 25.04.2024 у справі № 903/1079/23, згідно з якою сам по собі факт залишення позову без розгляду не підтверджує, що спір виник у зв`язку з необґрунтованими діями позивача, та не свідчить про наявність безумовних підстав для компенсації судових витрат відповідачу. Аналогічні висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 20.06.2023 у справі № 925/1372/21, від 11.05.2023 у справі № 921/811/21, від 25.04.2023 у справі № 924/341/22.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи.

Приватне підприємство "Сармат" подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Криворізької південної окружної прокуратури Дніпропетровської області, а додаткову ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2026 у справі № 904/6629/25 залишити без змін.

Відповідач зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000 грн є обґрунтованими та співмірними, оскільки при їх визначенні враховано складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, а також значення справи для Відповідача, з огляду на наявний ризик втрати майна. Доводи апелянта про нібито простоту справи є суб`єктивними та не відображають фактичного обсягу здійснених процесуальних дій. При цьому навіть стадія підготовчого провадження є самостійною та повноцінною стадією процесу, яка потребувала активного та належного захисту інтересів Відповідача.

Крім того, Відповідач заперечує доводи апелянта щодо відсутності платіжних документів як підстави для відмови у відшкодуванні витрат, оскільки відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України відшкодуванню підлягають як витрати, що вже сплачені, так і ті, що підлягають сплаті. Аналогічна правова позиція неодноразово висловлена Верховним Судом, відповідно до якої відсутність фактичної оплати на момент вирішення питання про розподіл судових витрат не виключає можливості їх стягнення. У даному випадку факт надання правничої допомоги, її обсяг та вартість підтверджуються належними доказами, зокрема договором про надання правничої допомоги, додатковою угодою та актом приймання-передачі наданих послуг.

Водночас Відповідач вказує на необґрунтованість дій прокуратури, які безпосередньо спричинили необхідність понесення витрат на правничу допомогу. Зокрема, позов було подано передчасно та без належної перевірки фактичних обставин справи, при цьому частина доказів, на які посилалася прокуратура, суперечила її ж позиції. Подальше звернення із заявою про залишення позову без розгляду свідчить про неналежну підготовку позову та використання відповідного процесуального механізму з метою доопрацювання матеріалів, що фактично є проявом недобросовісної процесуальної поведінки. Окрім того, обраний спосіб захисту був надмірним та таким, що створював реальну загрозу праву власності Відповідача, оскільки позовні вимоги фактично були спрямовані на позбавлення права власності на весь майновий комплекс, а також супроводжувалися ініціюванням заходів забезпечення позову у вигляді арештів та заборон.

Таким чином, саме необґрунтовані дії прокуратури перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з необхідністю залучення Відповідачем адвоката та понесення відповідних витрат на правничу допомогу.

З огляду на викладене, Відповідач вважає, що витрати на правничу допомогу є реальними, підтвердженими та співмірними, дії позивача - необґрунтованими, а додаткова ухвала суду - законною та такою, що не підлягає скасуванню.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 05.03.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Стефанів Т. В. ( доповідач ), судді - Кучеренко О. І., Кошля А. О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Криворізької південної окружної прокуратури Дніпропетровської області на додаткову ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2026 у справі № 904/6629/25.

Витребувано матеріали справи №904/6639/25 у Господарського суду Дніпропетровської області.

Розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

18.03.2026 матеріали справи надійшли на адресу Центрального апеляційного господарського суду.

Встановлені судом обставини справи.

Керівник Криворізької південної окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Криворізької міської ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просить:

- зобов`язати Приватне підприємство "Сармат" () усунути перешкоди Криворізькій міській раді (), у праві користування та розпорядження земельною ділянкою, розташованою за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Гірників, 36, площею 0,1483га та повернути земельну ділянку, шляхом знесення об`єктів самочинного будівництва - сторожки Г-1, навісу Д-1, навісу Е-1 та паркану;

- скасувати державну реєстрацію права приватної власності Приватного підприємства "Сармат" () на об`єкт нерухомого майна - загальною площею 2049,8 кв. м, а саме торгівельний павільйон лі-Зт. А, зупиночний павільйон літ. В-1, навіс літ. Д-1, навіс літ. Е-1, сторожка (тимчасова) літ. Г-1, туалет (тимчасовий) літ Ж-1, вимощення - І, сторожка літ. Г-1, навіси літ. Д-1 та літ. Е-1 за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Гірників, 36, із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 10.

Позов мотивовано тим, що Приватне підприємство "Сармат", уникаючи встановленого чинним законодавством порядку набуття у користування земельної ділянки, отримання дозволу на будівництво, прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту, самочинно збудувало вказаний об`єкт та набуло право власності на нього, шляхом внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Безпідставне набуття права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суперечить засадам містобудівної діяльності в Україні, визначених Законом України "Про основи містобудування", є перешкодою у розв`язанні питань прогнозування розвитку, планування і забудови населених пунктів, регулювання земельних відносин, створення соціальної, інженерної і транспортної інфраструктури через відсутність можливості належного ведення містобудівного кадастру призводить до порушення майнових прав та інтересів територіальної громади на дотримання законного порядку користування, володіння, розпорядження та відчуження земельної ділянки комунальної власності.

Зважаючи на викладене, прокурор вважає, що самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, яка не відводилась для цієї мети, підлягає знесенню його титульним власником, а земельна ділянка поверненню Криворізькій міській раді із скасуванням державної реєстрації права власності на самочинно збудоване нерухоме майно із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у судовому порядку.

Ухвалою господарського суду від 01.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження на 16.12.2025.

Ухвалою суду від 22.01.2026 позовну заяву керівника Криворізької південної окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі позивача Криворізької міської ради до Приватного підприємства "Сармат" про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки залишено без розгляду.

03.03.2020 між ПП «САРМАТ» та Адвокатським об`єднанням «Глагос» укладено договір № 03/03/20-2 про надання правничої допомоги.

24.11.2025 між сторонами укладено додаткову угоду, якою погоджено фіксовану вартість послуг у розмірі 100 000,00 грн за представництво інтересів клієнта у справі № 904/6629/25.

23.01.2026 між сторонами підписано акт здачі-приймання наданих послуг.

26.01.2026 від ПП «САРМАТ» надійшло клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 100 000,00 грн,

у відзиві на позов відповідач зазначив орієнтовний розмір судових витрат на правничу допомогу 100 000,00 грн.

26.01.2026 від Приватного підприємства "Сармат" через систему "Електронний суд" надійшло клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якій останнє просить суд стягнути з Криворізької південної окружної прокуратури Дніпропетровської області витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 100 000 грн 00 коп.

Додатковою ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2026 у справі № 904/6629/25 клопотання приватного підприємства "Сармат" про компенсацію витрат на правничу правову допомогу, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій прокурора, задоволено частково. Стягнуто з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь Приватного підприємства "Сармат" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн. Решту суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн покладено на відповідача.

В задоволенні клопотання відповідача про постановлення окремої ухвали - відмовлено.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та відзив на неї, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали норм процесуального права, колегія суддів апеляційного господарського суду враховує наступне.

Предметом апеляційного оскарження є додаткова ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2026, якою клопотання Приватного підприємства "САРМАТ" про компенсацію витрат на правничу правову допомогу, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій прокурора, задоволено частково. Стягнуто з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь Приватного підприємства "САРМАТ" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн. Решту суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн покладено на відповідача.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, враховуючи наступне.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 226 ГПК України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Зі змісту ухвали місцевого господарського суду від 22.01.2026 вбачається, що відповідна заява, з урахуванням вимог пункту 5 частини першої статті 226 ГПК України, подана прокурором до початку розгляду справи по суті, підписана уповноваженою особою та є формою реалізації процесуальних прав учасників справи, передбачених статтею 42 ГПК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.06.2021 у справі № 550/936/18 зазначила, що питання про стягнення (визначення, розподіл) судових витрат вирішується зазвичай при вирішенні питання про закінчення судового провадження, тобто при закритті провадження у справі, залишенні позову без розгляду чи вирішенні спору по суті з ухваленням рішення суду. Окремо питання про стягнення судових витрат вирішується у разі, якщо судом воно не вирішувалося при ухваленні відповідного судового рішення про закінчення розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені (частина п`ята статті 244 ГПК України).

Водночас порядок ухвалення додаткового рішення встановлений, зокрема, частиною третьою статті 244 (якщо вирішено спір по суті спору) та частиною шостою статті 130 ГПК України (у разі закриття провадження у справі/залишення позову без розгляду).

Так, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (частина третя статті 123 ГПК України).

Разом з тим, у статті 130 ГПК України "Розподіл витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду" закріплений розподіл судових витрат, зокрема, у разі залишення позову без розгляду.

Відповідно до приписів частини 5 статті 130 ГПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

За приписами вказаної норми відповідач повинен обґрунтувати наявність витрат, які виникли у зв`язку із поданням позову до нього і залишенням його у подальшому без розгляду. При цьому стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, у разі залишення позову без розгляду можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача.

Господарський процесуальний кодекс України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак очевидно, що під такими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19.04.2021 року у справі №924/804/20.

При застосуванні ч. 5 ст. 130 ГПК України судом має бути встановлена наявність/відсутність саме необґрунтованих дій позивача. Такі критерії встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин.

Тому відповідно до норм ч. 5 ст. 130 ГПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема:

- чи діяв позивач недобросовісно, пред`явивши позов;

- чи систематично протидіяв правильному вирішенню спору;

- чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача;

- чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 р. у справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 р. у справі № 922/592/17, від 24.03.2021 р. у справі № 922/2157/20, від 21.01.2020 р. у справі № 922/3422/18, від 26.04.2021 р. у справі № 910/12099/17, від 19.04.2021 р. у справі № 924/804/20, від 06.03.2024 р. у справі № 905/1840/21 та від 19.03.2025 р. у справі № 918/634/24 і такі висновки враховуються колегією суддів відповідно до ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", ч.4 ст. 236 ГПК України.

Колегія суддів враховує, що ч. 5 ст. 130 ГПК України не встановлює конкретні критерії для оцінки дій позивача на предмет обґрунтованості/необґрунтованості, а тому такі встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин.

Колегія суддів зауважує, що поняття "необґрунтованість дій позивача" не є тотожним таким поняттям як "зловживання правом", "неправомірність дій" або ж "встановлення того, що спір виник внаслідок необґрунтованих дій позивача".

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01.12.2022 р. у справі № 922/2017/17 та від 06.03.2024 р. у справі № 905/1840/21 і такі висновки враховуються колегією суддів відповідно до ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", ч.4 ст. 236 ГПК України.

"Необгрунтовані дії позивача" не тотожні поняттю "необгрунтований позов", адже законодавець свідомо визначив саме підставу як дію позивача і яка/які є необгрунтованими, а не заяву по суті спору- позов (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів КГС від 26.03.2026 у справі №910/14863/22).

Як зазначалось вище, керівник Криворізької південної окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Криворізької міської ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просив зобов`язати Приватне підприємство "Сармат" усунути перешкоди Криворізькій міській раді у праві користування та розпорядження земельною ділянкою, розташованою за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Гірників, 36, площею 0,1483га та повернути земельну ділянку, шляхом знесення об`єктів самочинного будівництва - сторожки Г-1, навісу Д-1, навісу Е-1 та паркану; скасувати державну реєстрацію права приватної власності Приватного підприємства "Сармат" на об`єкт нерухомого майна - загальною площею 2049,8 кв. м, а саме торгівельний павільйон лі-3т. А, зупиночний павільйон літ. В-1, навіс літ. Д-1, навіс літ. Е-1, сторожка (тимчасова) літ. Г-1, туалет (тимчасовий) літ Ж-1, вимощення - І, сторожка літ. Г-1, навіси літ. Д-1 та літ. Е-1 за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Гірників, 36, із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 10.

Ухвалою господарського суду від 01.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження на 16.12.2025.

09.01.2026 від прокурора до суду надійшла заява, в якій останній просив суд позовну заяву керівника Криворізької південної окружної прокуратури в інтересах держави в особі Криворізької міської ради до ПП САРМАТ, справа № 904/6629/25 - залишити без розгляду.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.01.2026 позов у справі №904/6629/25 залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Колегія суддів не погоджується з висновком господарського суду, що з боку прокурора мали місце саме необґрунтовані дії, які полягали, зокрема, у передчасному зверненні до суду з позовною заявою без належної її підготовки, що також підтверджується заявою прокурора про залишення позовної заяви без розгляду, з мотивів "додаткового опрацювання матеріалів", а тому поведінка прокурора розцінюється судом як необґрунтовані дії у розумінні ч. 5 ст. 130 ГПК України.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Відповідно до норм статей 2, 4, 14, 130, 191 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується, і ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Така процесуальна дія є диспозитивним правом позивача, яке передбачене процесуальним законодавством. При цьому суд не перевіряє підстави залишення позову без розгляду.

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, оскільки це його диспозитивне право, передбачене нормами господарського процесуального законодавства, яке не містить обмежень в його реалізації. Сам по собі факт подання заяви про залишення позову без розгляду не підтверджує ані відсутність спору позивача з відповідачем, ані відсутність предмета спору, ані свідоме порушення позивачем охоронюваних законом прав та інтересів відповідача та не свідчить про наявність безумовних підстав для компенсації судових витрат відповідачу.

Колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції не встановлено таких обставин, що позивач від моменту звернення до суду із позовною заявою до залишення позову без розгляду діяв недобросовісно, зловживав процесуальними правами, протидіяв вирішенню спору, чи мав на меті ущемлення прав та інтересів відповідача.

Відповідач згідно з процесуальним обов`язком доказування не довів, які саме необґрунтовані дії позивача були ним/позивачем вчинені, тоді як сам факт подання заяви про залишення позову без розгляду колегія суддів необґрунтованими діями не вважає.

Отже, висновок суду першої інстанції про компенсацію судових витрат лише на тій підставі, що позивач подав заяву про залишення позову без розгляду є таким, що не відповідає вимогам ч. 5 ст. 130 ГПК України.

При цьому судом першої інстанції не мотивовано, як такі висновки узгоджуються з нормами п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України, якою передбачена можливість подання такої заяви позивачем. Тобто - встановлене законом право на залишення позову без розгляду не може автоматично свідчити про необґрунтованість дій позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, заснованого на ч.5 ст.130 ГПК України, що відповідачем не доведено та судом апеляційної інстанції не встановлено, що спір у справі виник внаслідок необгрунтованих (недобросовісних) дій позивача (саме дій, а не позову), а тому відсутні підстави для покладення на позивача судових витрат на професійну правничу допомогу.

Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Згідно ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що під час розгляду заяви відповідача про стягнення судових витрат місцевий господарський суд не в повному обсязі з`ясував обставини справи, що призвело до помилкового рішення.

З огляду на зазначене, додаткова ухвала Господарського суду Дніпропетровької області від 23.02.2026 підлягає скасуванню на підставі п. 2, 4 ч.1 ст. 277 ГПК України із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви Приватного підприємства "Сармат" про розподіл судових витрат у справі № 904/6629/25.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Криворізької південної окружної прокуратури Дніпропетровської області на додаткову ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2026 у справі № 904/6629/25 - задовольнити.

Додаткову ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2026 у справі № 904/6629/25 - скасувати.

В задоволенні клопотання Приватного підприємства "Сармат" про стягнення судових витрат на професійну правничу (правову) допомогу відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя Т. В. СТЕФАНІВ

Суддя О. І. КУЧЕРЕНКО

Суддя А. О. КОШЛЯ