ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
01 квітня 2026 року м.Черкаси справа № 925/69/26
Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Г.М.Скиби, із секретарем судового засідання А.М.Буднік, розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Елтра-Україна" від 12.03.2026 (вх.суду №4238/26 від 13.03.2026) про ухвалення додаткового рішення у справі
за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ, вул.Є.Гедройця,5
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Елтра-Україна", Черкаська область, м.Сміла, вул.Коробейника,1
про стягнення 355714,09 грн заборгованості (неустойки) за договором,
без участі повноважних представників сторін,
Рішенням суду від 09.03.2026 позов задоволено частково; присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Елтра-Україна", Черкаська область, м.Сміла, вул.Коробейника,1 , номер рахунку в банку невідомий) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ, вул.Є.Гедройця,5, , номер рахунку в банку невідомий) 193993,8 грн 10% штрафу від суми заборгованості, 55023,70 грн пені та 2988,21 грн судового збору, в решті вимог відмовлено за необґрунтованістю.

13.03.2026 за вх.суду №4238/26 до суду надійшла заява відповідача від 12.03.2026 про розподіл судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу), понесених у зв`язку із розглядом справи, в сумі 10800,00 грн, яку ухвалою суду від 13.03.2026 призначено до розгляду у судове засідання 01.04.2026.

До дня судового засідання від позивача у справу надійшли письмові заперечення позивача від 16.03.2026 (вх.суду №4396/26 від 16.03.2026) проти задоволення заяви відповідача.

Сторони були належним чином повідомлені про місце розгляду справи, однак участі представників у судове засідання не забезпечили; участь представників сторін обов`язковою не визнавалась.

Відповідно до ч.4 ст.244 Господарського процесуального кодексу України суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами без участі учасників справи, які не з`явились.

Відповідно до ст.233 ГПК України у судовому засіданні приєднано до справи вступну та резолютивну частини додаткового судового рішення - без їх проголошення.

Дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, суд вважає, що заява відповідача від 12.03.2026 (вх.суду №4238/26 від 13.03.2026) не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України:

ч.1 ст.3. Судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

ч.1 і 2 ст.4. Право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом; юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням;

ч.1-4 ст.13. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій;

ст.16. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою; представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом;

ч.1 ст.58. Представником у суді може бути адвокат або законний представник;

ч.1, п.1 ч.3 ст.123. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом; до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу;

ч.1-3 ст.124. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору; попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи;

ст.126. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави; за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат; для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги; розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи; у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами; обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами;

ч.4-8 ст.129. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись; якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку; якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно нижчою від суми, заявленої в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми; розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (…);

п.3 ч.1, ч.2-4 ст.244. Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати; заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення; суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення; у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із положеннями Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність":

п.4 і 9 ч.1 ст.1. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;

ч.3 ст.4. Адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності);

ч.1 ст.26. Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (…);

ст.30. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги; при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час;

Згідно з положеннями Цивільного кодексу України:

ч.1, 3 ст.237. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє; представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідачем відповідно до ч.1 ст.124 Господарського процесуального кодексу України разом із першою заявою по суті спору (відзивом від 04.02.2026 (вх.суду №1904/26 від 04.02.2026)) подано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку із розглядом справи, в сумі 20000,00 грн.

Рішенням суду від 09.03.2026 позов задоволено частково, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 193993,8 грн 10% штрафу від суми заборгованості, 55023,70 грн пені та 2988,21 грн судового збору. В решті вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд зазначив, що невиконання відповідачем взятого на себе зобов`язання у строки, встановлені п.4.2 договору про закупівлю матеріально-технічних ресурсів від 02.07.2025 №ОД/НХ-25-422-НЮ є підставою для стягнення у примусовому порядку суми нарахованих позивачем на підставі п.9.3.1 договору штрафних санкцій, однак використав дискреційні повноваження суду на зменшення розміру неустойки відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України (зокрема: штрафу з 15% до 10%, пені на 10%), а також відмовив у задоволенні вимоги позивача про стягнення пені у сумі 9699,69 грн за прострочення поставки товару за письмовою рознарядкою від 24.10.2025 №НХ04/1926н з мотивів неправильного визначення позивачем строку, протягом якого в порушення умов договору не було поставлено товар.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, відповідно до п.3 ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на часткове задоволення позову ухвалив понесені позивачем судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покласти пропорційно задоволених вимог на відповідача та стягнути з останнього 2988,21 грн судового збору.

Відповідач у заяві від 12.03.2026 (вх.суду №4238/26 від 13.03.2026) про ухвалення додаткового рішення просить стягнути з позивача на його користь витрати, понесені на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи, у розмірі 10800,00 грн. На підтвердження вказаного розміру понесених витрат відповідачем надано: договір про надання правничої допомоги від 12.01.2026 №1/0126, укладений між Адвокатським бюро "Оприсняк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Елтра Україна"; звіт про надані послуги від 11.03.2026 на суму 10800,00 грн; акт наданих послуг від 11.03.2026 №1 на суму 10800,00 грн (підписаний сторонами без зауважень одна до одної); свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Оприсняк Б.Р. серії ВН №000595; ордер про надання правничої допомоги від 12.01.2026 №2096503.

Позивач у запереченні від 16.03.2026 (вх.суду №4396/26 від 16.03.2026) у задоволенні заяви відповідача просив відмовити, і пояснив, що:

відповідно до п.12 ч.3 ст.2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення;

ухвалюючи рішення у даній справи, суд визнав вимоги позивача (з урахуванням їх зменшення) про стягнення штрафних санкцій за порушення умов договору обґрунтованими та доведеними, задовольнив їх (окрім вимоги про стягнення пені у розмірі 9699,69 грн за письмовою рознарядкою від 24.10.2025 №НХ04/1926н). Зменшення розміру штрафних санкцій відноситься до дискреційних повноважень суду в силу ст.551 Цивільного кодексу України та ст.233 Господарського кодексу України та не свідчить про необґрунтованість таких вимог. Відтак, право на відшкодування витрат на правничу допомогу у відповідача відсутнє, а відповідна заява останнього є безпідставною;

згідно із заявою відповідача, пропорційний розмір задоволених вимог на користь відповідача у розмірі 9699,69 складає 10800,0 грн витрат на правничу допомогу. При цьому заявляючи таку вимогу, відповідачем рішення суду у даній справі не виконано, штрафних санкцій у загальному розмірі 249017,50 грн на користь позивача не сплачено. Вказане свідчить про недобросовісну поведінку відповідача, враховуючи, що спір виник саме через неналежне виконання останнім договірних зобов`язань, що стало підставою для звернення позивача до суду для захисту порушеного права та примусового стягнення боргу.

Аналізуючи установлені обставини справи та норми чинного законодавства, суд зауважує, що:

в ході розгляду справи судом встановлено обставини порушення відповідачем умов договору про закупівлю матеріально-технічних ресурсів від 02.07.2025 №ОД/НХ-25-422-НЮ (так, першу письмову заявку позивача від 24.10.2025 №НХ04/1926н виконано відповідачем із простроченням на 11 днів, а другу від 24.10.2025 №НХ04/1928н взагалі не виконано), що стало підставою для звернення позивача в суд із позовом про стягнення неустойки за неналежне виконання вказаного договору;

ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд констатував, що невиконання відповідачем взятого на себе зобов`язання у строки, встановлені п.4.2 договору про закупівлю матеріально-технічних ресурсів від 02.07.2025 №ОД/НХ-25-422-НЮ є підставою для стягнення у примусовому порядку суми нарахованих позивачем на підставі п.9.3.1 договору штрафних санкцій, однак суд використав свої дискреційні повноваження на зменшення розміру неустойки відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України (зокрема: штрафу з 15% до 10%, пені на 10%);

щодо вимоги про стягнення пені у сумі 9699,69 грн - суд погодився із позивачем про допущення відповідачем прострочення поставки товару за письмовою рознарядкою від 24.10.2025 №НХ04/1926н, разом з тим, з огляду на неправильне визначення позивачем строку, протягом якого товар в порушення умов договору не було поставлено (11 днів, а не 15), - відмовив у задоволенні цієї вимоги.

Відповідно до Господарського процесуального кодексу України

п.12 ч.3 ст.2. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення;

ч.9 ст.129. /.../ якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З огляду на викладене, а також враховуючи, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача; що саме своєю поведінкою (порушення господарського зобов`язання) відповідач створив ситуацію, що призвела до звернення позивача до позову про стягнення з нього штрафних санкцій і позивачем у суді доведено це, суд, керуючись принципами справедливості та розумності, дійшов висновку, що право на відшкодування понесених відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10800,00 грн шляхом їх стягнення з позивача в порядку ч.9 ст.129 Господарського процесуального кодексу України відсутнє.

З цих підстав та обґрунтувань суд дійшов висновку, що заява відповідача від 12.03.2026 (вх.суду №4238/26 від 13.03.2026) задоволенню не підлягає, оскільки чинним ГПК України не передбачено покладення/розподіл на позивача витрат відповідача на послуги адвоката при задоволенні судом позову про стягнення боргу з відповідача.

Понесені відповідачем у зв`язку із розглядом справи витрати на професійну правничу допомогу належить покласти на заявника та не стягувати.

Керуючись ст.ст.124, 129, 130, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Елтра Україна" від 12.03.2026 (вх.суду №4238/26 від 13.03.2026) відмовити.

Додаткове рішення суду набирає законної сили в порядку та строки визначені ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Додаткове рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені розділом ІV Господарського процесуального кодексу України.

Повне додаткове рішення складено і підписано 07.04.2026.

Суддя Г.М.Скиба