ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2026 р. Справа № 910/8929/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Корсака В.А.

Шапрана В.В.

при секретарі судового засідання Сергієнко-Колодій В.В.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрнафта»

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025

у справі № 910/8929/25 (суддя Шкурдова Л.М.)

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю будівельно-монтажне управління «Енергоюжспецстрой»

до Акціонерного товариства «Укрнафта»

про стягнення 859 120,97 грн

та за зустрічним позовом Акціонерного товариства «Укрнафта»

до Товариства з обмеженою відповідальністю будівельно-монтажне управління «Енергоюжспецстрой»

про стягнення 132 026,84 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю будівельно-монтажне управління «Енергоюжспецстрой» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Укрнафта» (надалі - відповідач) про стягнення 848 497,32 грн заборгованості, 6 787,98 грн інфляційних втрат та 3 835,67 грн 3 % річних. У прохальній частині позову позивач просив суд зазначити у рішенні суду про нарахування 3% річних на суму 848 497,32 грн з 17.07.2025 до моменту виконання рішення суду відповідно до положень частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем умов Договору підряду №13/4562-Р від 29.10.2024 (далі за текстом - Договір) в частині оплати за виконані роботи, прийняті відповідачем за актом № 1 приймання виконаних будівельних робіт за квітень 2025 року. Також позивач на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) за порушення відповідачем грошового зобов`язання нарахував останньому 6 787,98 грн інфляційних втрат та 3 835,67 грн 3 % річних за період з 23.05.2025 по 16.07.2025.

У процесі розгляду справи судом першої інстанції, відповідач за первісним позовом (далі за текстом - позивач за зустрічним позовом) подав зустрічний позов про стягнення з позивача за первісним позовом (далі за текстом - відповідача за зустрічним позовом) 132 026,84 грн штрафу, передбаченого пунктом 9.2 Договору за порушення строків виконання робіт.

Господарський суд міста Києва рішенням від 18.11.2025 закрив провадження у справі № 910/8929/25 за первісним позовом в частині стягнення основного боргу у сумі 150 000,00 грн.

Повернув Товариству з обмеженою відповідальністю будівельно-монтажне управління «Енергоюжспецстрой» з Державного бюджету України суму судового збору у розмірі 1 800,00 грн, сплачену згідно з платіжною інструкцією №485 від 17.07.2025.

Решту позовних вимог задовольнив частково.

Стягнув з Акціонерного товариства «Укрнафта» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю будівельно-монтажне управління «Енергоюжспецстрой» 698 497,32 грн основного боргу, 3 835,67 грн 3% річних, 5 077,41 грн інфляційних втрат, 8 488,92 грн витрат зі сплати судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом суд першої інстанції відмовив.

Позовні вимоги за зустрічним позовом суд першої інстанції задовольнив частково.

Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю будівельно-монтажне управління «Енергоюжспецстрой» на користь Акціонерного товариства «Укрнафта» 124 457,78 грн штрафу та 2 283,52 грн витрат зі сплати судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог за зустрічним позовом суд першої інстанції відмовив.

Вирішив провести зустрічне зарахування стягнутих сум та стягнути з Акціонерного товариства «Укрнафта» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю будівельно-монтажне управління «Енергоюжспецстрой» 574 039,54 грн основного боргу, 3 835,67 грн 3% річних, 5 077,41 грн інфляційних втрат, 6 205,40 грн витрат зі сплати судового збору. А органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва у даній справі визначив, здійснювати нарахування 3% річних на суму основного боргу у розмірі 574 039,54 грн, починаючи з 17.07.2025 до моменту виконання судового рішення в частині погашення суми основного боргу. Розрахунок 3% річних здійснювати за формулою: С х 3 х Д : К : 100, де: С - несплачена сума основного боргу (станом на час ухвалення рішення суду - 574039,54 грн.); Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість.

При ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції виходив з того, що 16.09.2025, тобто після відкриття провадження у даній справі, відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) сплатив позивачу за первісним позовом (відповідачу за зустрічним позовом) 150 000,00 грн - оплата за Договором, а тому наявні підстави для закриття провадження в цій частині на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України - за відсутності предмета спору.

Щодо решти позовних вимог за первісним позовом, то суд, враховуючи обставини справи та положення частини 2 статті 625 ЦК України, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з цій частині, врахувавши приписи частини 10 статті 238 ГПК України. При цьому суд першої інстанції відмовив відповідачу за первісним позовом (позивачу за зустрічним позовом) у задоволенні клопотання про зменшення розміру інфляційних втрат та 3% річних, оскільки такі вимоги не є штрафними санкціями, а саме: неустойкою, а є мірою відповідальності боржника перед кредитором за прострочення грошового зобов`язання.

Щодо зустрічних позовних вимог, то, за висновком суду першої інстанції, відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним позовом) нараховано штраф відповідачу за зустрічним позовом (позивачу за первісним позовом) на суму Договору, тоді як за умовами пункту 9.2 Договору штраф нараховується на вартість несвоєчасно виконаних робіт.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить частково скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 у справі №910/8929/25 та ухвалити нове, яким зменшити розмір заявлених позивачем за первісним позовом (відповідачем за зустрічним позовом) сум інфляційних втрат та 3% річних, а також не застосувати вимоги частини 10 статті 238 ГПК України (нарахування 3% річних на залишкову суму боргу з 17.07.2025 до моменту виконання рішення суду); задовольнити зустрічний позов, стягнувши з відповідача за зустрічним позовом (позивача за первісним позовом) штраф у розмірі 132 026,84 грн та понесені судові витрати.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано істотну зміну умов Договору, через збройну агресію з боку російської федерації та масові атаки на нафтопереробні потужності та іншу критично важливу інфраструктуру, від стабільності якої залежить господарська діяльність відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом). Внаслідок чого скаржник втратив ключові виробничі потужності, у зв`язку з чим мали місце об`єктивно обумовлені економічні проблеми. Він був вимушений тимчасово вивільнити обігові кошти для ліквідації наслідків пошкоджень, спричинених ворожими обстрілами та відновлення активів, які мають стратегічне значення для функціонування відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) та енергетичної стабільності України, тоді як нарахування за оскаржуваним рішенням можуть бути використані іншими контрагентами як підстава для аналогічних вимог за іншими договорами.

Наведені вище обставини, на думку скаржника, є достатніми для зменшення інфляційних втрат та 3% річних, та не застосування положень частини 10 статті 238 ГПК України.

За твердженням скаржника судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення було застосовано частину 2 статті 625 ЦК України, без врахування правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 18.03.2020 у справі №904/417/18.

Також вважає помилковими висновки суду першої інстанції в частині часткового задоволення зустрічного позову, оскільки судом не було враховано умови Договору та неправильно наведено розрахунок штрафу, оскільки ціна Договору становить 1 320 268,40 грн.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2025 апеляційна скарга у справі №910/8929/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Шапран В.В.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 28.01.2026 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 у справі №910/8929/25; розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 у справі № 910/8929/25 призначено на 16.03.2026.

Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) заперечує проти задоволення апеляційної скарги та згідно відзиву на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 у справі № 910/8929/25 залишити без змін. Зазначає, що, у даному випадку, не відбулась істотна зміна обставин, а тому твердження скаржника про наявність підстав для звільнення від відповідальності є необґрунтованими та такими, що не можуть бути прийняті судом. Щодо посилань скаржника на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, то вважає, що зазначене не заслуговує на увагу суду, оскільки наведена справа не є релевантною із даною, зважаючи, що за умовами спірного Договору сторони не погоджували інший розмір % річних.

Стосовно розрахунку штрафу, здійсненого судом першої інстанції за результатами розгляду зустрічного позову, позивач вказує, що судом першої інстанції правильно встановлено, що за актом №1 приймання виконаних робіт за квітень 2025 року вартість робіт складає 1 244 577,84 грн А тому, враховуючи умови пункту 9.2 Договору штраф, що нараховується на вартість несвоєчасно виконаних робіт складає 1 244 577,84 грн, а не 1 320 268,40 грн, як помилково вважає скаржник.

Представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) у судовому засіданні 16.03.2026 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції її задовольнити, частково скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 у справі №910/8929/25 та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір заявлених позивачем за первісним позовом (відповідачем за зустрічним позовом) сум інфляційних втрат та 3% річних, а також не застосовувати вимоги частини 10 статті 238 ГПК України (нарахування 3% річних на залишкову суму боргу з 17.07.2025 до моменту виконання рішення суду); задовольнити зустрічний позов, стягнувши з відповідача за зустрічним позовом (позивача за первісним позовом) штраф у розмірі 132 026,84 грн та понесені судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) заперечив проти задоволення апеляційної скарги відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом), просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 у справі №910/8929/25 залишити без змін.

Відповідно до статті 269 частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила наступне.

29.10.2024, за результатами закупівлі №UA-2024-08-30-006617-а, між відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним позовом) (Замовник) та позивачем за первісним позовом (відповідачем за зустрічним позовом) (Підрядник) укладено Договір, за умовами пункту 1.1 якого у порядку та на умовах, визначених цим Договором, Підрядник зобов`язується на свій ризик виконати вказані в пункті 1.2 Договору роботи за завданням Замовника, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити ці роботи на умовах, визначених Договором.

Згідно з пунктом 1.2 Договору найменування робіт: «Поточний ремонт операторної АЗС 16/051, Полтавська обл, с. Млини, вул. Роменська, буд. 5 (формат S+) (ДБН А.2.2-3:2014) (згідно з Кодом ДК 021:2-6 Інші завершальні будівельні роботи)».

Загальна вартість робіт по цьому Договору становить 1 320 268,40 грн, у т.ч. ПДВ 220 044,73 грн (пункт 2.1 Договору).

Ціна може бути змінена в бік зменшення за узгодженням сторін без зміни якості робіт (пункт 2.5 Договору).

Пунктом 2.6 Договору сторони погодили умови оплати: авансовий платіж 30% протягом 30 календарних днів з дати отримання від Виконавця рахунку та банківської гарантії повернення авансового платежу у розмірі, що покриває суму авансового платежу. Післяплата здійснюється Замовником по факту виконаних робіт, як різниця між вартістю виконаних робіт та загальною сумою фактично здійснених платежів із урахуванням авансового платежу за ці роботи, протягом 30 календарних днів з дати підписання сторонами проміжних актів та кінцевого акту приймання виконаних будівельних робіт. Кінцевий акт приймання виконаних будівельних робіт підписується на основі Акта готовності об`єкта до експлуатації, підписаного Сторонами.

Згідно з пунктом 3.1 Договору строк виконання робіт становить 60 робочих днів з дати отримання авансового платежу, передбаченого пунктом 2.6 Договору та закінчується датою підписання кінцевого акту приймання виконаних будівельних робіт (№КБ-2В). Початок робіт оформлюється двостороннім актом про початок виконання робіт, складений між Замовником та Підрядником.

Замовник зобов`язаний згідно підпункту 4.2.1 пункту 4.2 Договору вчасно та у повному обсязі здійснювати оплату вартості належним чином виконаних Підрядником і прийнятих Замовником робіт у порядку, передбаченому цим Договором.

У свою чергу, Підрядник зобов`язаний якісно, своєчасно та у повному обсязі виконати роботи, передбачені цим Договором своїми та/або залученими силами і засобами (підпункт 4.4.1 пункту 4.4 Договору).

Відповідно до пункту 5.1 Договору виконання робіт оформляється шляхом підписання сторонами проміжних та кінцевого акту приймання виконаних будівельних робіт (№ КБ-2В), який датується останнім днем виконання робіт, а також довідки про вартість виконаних будівельних робіт (№ КБ-3).

Пунктами 14.1, 14.2 Договору встановлено, що останній набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє до 31.12.2025. Закінчення строку дії договору не звільняє жодну зі сторін договору від виконання своїх зобов`язань та від відповідальності за його порушення.

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) на виконання умов Договору перерахував позивачу за первісним позовом (відповідачу за зустрічним позовом) 396 080,52 грн - авансовий платіж у розмірі 30% від ціни Договору, що підтверджується платіжною інструкцією № 80774УГ24 від 21.11.2024.

22.04.2025 сторонами без жодних зауважень чи заперечень підписано акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за квітень 2025 року на загальну суму 1 244 577,84 грн, а також довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати від 22.04.2025 на суму 1 244 577,84 грн, що свідчить про те, що виконання всього обсягу робіт відбулося з економією грошових коштів, а отже загальна ціна Договору була зменшена з 1 320 268,40 грн до 1 244 577,84 грн.

07.06.2025 позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) звернувся до відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) з вимогою № вих-893-03-06-25 від 05.06.2025, в якій просив оплатити виконані роботи за Договором на суму 848 497,32 грн.

Доказів оплати, як і доказів реагування на вимогу №вих-893-03-06-25 від 05.06.2025 матеріали даної справи не містять.

Спір виник через порушення відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним позовом) умов Договору в частині оплати за виконані та прийняті ним роботи, та, як наслідок, нарахування йому інфляційних втрат та 3% річних на підставі частини 2 статті 625 ЦК України. У свою чергу, відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) звернувся до суду із зустрічним позовом про стягнення з відповідача за зустрічним позовом (позивача за первісним позовом) штрафу за порушення строків виконання робіт.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України).

Згідно із статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов`язаний одержати спеціальний дозвіл.

До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.

За статтею 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов`язаний негайно повідомити про це підрядника (частини 1-3).

Частиною 4 статті 882 ЦК України передбачено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Відповідно до статті 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Згідно висновків суду першої інстанції, відповідач за первісним позовом неналежним чином виконав взяті на себе зобов`язання за договором підряду № 13/4562-Р від 29.10.2024 в частині здійснення оплати за виконані позивачем роботи, які прийняті відповідачем без жодних зауважень та заперечень, про що свідчить підписання останнім довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати від 22.04.2025 та акта № 1 приймання виконаних будівельних робіт за квітень 2025 року на загальну суму 1 244 577,84 грн.

При цьому, оскільки замовник сплатив аванс у сумі 396 080,52 грн, заборгованість з оплати виконаних підрядником робіт склала 859 120,97 грн.

Водночас, з матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що 16.09.2025 відповідач за первісним позовом сплатив позивачу 150 000,00 грн в якості оплати за договором підряду, що підтверджується платіжною інструкцією № 83504УГ25 від 16.09.2025.

Факт часткових оплат за договором сторонами не заперечується.

Тому, залишок заборгованості становить 698 497,32 грн.

Поряд із цим, відповідач за первісним позовом доказів відсутності заборгованості або факту оплати робіт за договором № 13/4562-Р від 29.10.2024 у сумі 698 497,32 грн не надав.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За наведених обставин, враховуючи, що відповідач за первісним позовом частково сплатив на користь позивача 150 000,00 грн, на переконання судової колегії вмотивованими є висновки суду першої інстанції про те, що первісний позов у відповідній частині підлягає частковому задоволенню, зокрема про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 698 497,32 грн, вимоги за яким є обґрунтованими та підтверджені матеріалами справи. Крім того, правильним є й висновок місцевого господарського суду щодо закриття провадження у справі № 910/8929/25 в частині стягнення 150 000 грн заборгованості, у зв`язку з відсутністю предмета спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Поряд із цим, позивачем за первісним позовом нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 6 787,98 грн. інфляційних втрат та 3 835,67 грн. 3% річних.

Так, оскаржуваним рішенням стягнуто з відповідача за первісним позовом на користь позивача інфляційних втрат - 5 077,41 грн та 3% річних - 3 835,67 грн, що і є предметом апеляційного оскарження у відповідній частині первісного позову.

Судова колегія зазначає, що відповідно до статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Аналогічні правові висновки вкладені Верховним Судом у постановах від 22.07.2025 у справі №910/4747/24, від 20.05.2025 у справі № 916/2098/24.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відтак, вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

Судом перевірено правильність нарахування позивачем за первісним позовом (відповідачем за зустрічним позовом) відповідачу за первісним позовом (позивачу за зустрічним позовом) інфляційних втрат та 3% річних та встановлено, що розрахунок є арифметично правильним та таким, що відповідає приписам Закону, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 3 835,67 грн 3% річних, 5 077,41 грн інфляційних втрат за заявлений період.

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) свого контррозрахунку інфляційних втрат та 3% річних суду не навів.

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) наполягає на тому, що наявні підстави для зменшення розміру інфляційних втрат та 3% річних, такі як добросовісне виконання зобов`язання та зміна істотних обставин Договору внаслідок збройної агресії з боку російської федерації, та масові атаки на нафтопереробні потужності, та іншу критично важливу інфраструктуру, від стабільності якої залежить господарська діяльність відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом), внаслідок чого скаржник втратив ключові виробничі потужності, у зв`язку з чим мали місце об`єктивно обумовлені економічні проблеми. Внаслідок чого скаржник був вимушений тимчасово вивільнити обігові кошти для ліквідації наслідків пошкоджень, спричинених ворожими обстрілами та відновлення активів, які мають стратегічне значення для функціонування відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) та енергетичної стабільності України.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу скаржника на правову позицію, вкладену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24. Велика Палата Верховного Суду у наведеній справі дійшла наступних висновків « 156. Суд може зменшити розмір процентів річних у кожному конкретному випадку з урахуванням таких підтверджених обставинами справи підстав, зокрема, як дії боржника, спрямовані на належне виконання зобов`язання, ступінь вини боржника, міра виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, інші інтереси сторін, дії чи бездіяльність кредитора, очевидна неспівмірність заявленої суми процентів річних порівняно із сумою боргу тощо, а також дотримуючись принципів розумності, справедливості, пропорційності та балансу між інтересами боржника і кредитора.

157. Заявляти про наявність підстав для зменшення процентів річних та доводити, що вони підтверджуються конкретними обставинами справи має саме боржник, а суд, з огляду на наявні в матеріалах справи докази, має надати оцінку обґрунтованості таких доводів та вирішити питання про можливість зменшення процентів річних.

158. Розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), - це законодавчо встановлений та мінімальний розмір процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником, не підлягає зменшенню судом.

159. Інфляційні втрати не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, вони входять до складу грошового зобов`язання і виступають способом захисту майнового права та інтересу. Тому, на відміну від процентів річних, суд не може зменшити розмір інфляційних втрат.».

Вищенаведені правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24 спростовують доводи відповідача за первісним позовом (позивача за зустріним позовом) про наявність підстав для зменшення розміру інфляційних втрат та 3% річних (законодавчо встановлений та мінімальний розмір процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником), оскільки суд не може зменшити, у даному випадку, інфляційні втрати та 3% річних.

Щодо доводів скаржника про неврахування судом першої інстанції правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, то слід зазначити таке.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 (провадження № 14-16цс20) виснувала, що у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справи є важливими для визначення подібності правовідносин.

На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 8.38 постанови від 18.03.2020 у справі №902/417/18 дійшла висновку про те, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

При цьому вказаний висновок Великої Палати Верховного Суду був конкретизований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24 де зазначено, що три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є законодавчо встановленим та мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом (пункт 135 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі №903/602/24).

Незалежно від того, чи перераховані всі судові рішення, в яких викладений правовий висновок, від якого відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення спорів у подібних правовідносинах мають враховувати саме останній правовий висновок Великої Палати Верховного Суду. Постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17 (провадження № 14-435цс18), від 10.11.2021 у справі № 825/997/17 (провадження № 11-281апп21, пункт 71), від 08.08.2023 у справі №910/8115/19 (910/13492/21) (провадження № 12-42гс22, пункт 143), від 04.10.2023 у справі № 906/1026/22 (провадження № 12-33гс23, пункт 117), від 13.02.2024 у справі №910/2592/19 (провадження № 12-41гс23, пункт 278), від 09.04.2024 у справі №925/1440/22 (провадження № 12-74гс23, пункт 125), від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24, пункт 89).

Отже, до спірних правовідносин суд апеляційної інстанції враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24. Водночас незастосування судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні наведених правових висновків не призвело до неправильного вирішення спору.

За приписами частини 10 статті 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання (стаття 129-1 Конституції України).

Однією з основних засад судочинства визначено обов`язковість судового рішення (пункт 9 частини 2 статті 129 Конституції України).

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (стаття 326 ГПК України).

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, яка охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішеннях від 06 вересня 2007 року у справі «Моргуненко проти України» та від 27 листопада 2008 року у справі «Крутько проти України» зазначив, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою та другою стадіями одного провадження. Виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес.

Виконавче провадження за усталеною в правовій доктрині та в судовій практиці позицією є завершальною стадією судового провадження, яка невідривно поєднана зі стадією вирішення спору.

Ухвалені судом рішення не можуть бути не виконані, адже невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Юридичною гарантією виконання рішення суду слугує впровадження ефективних та дієвих заходів впливу на забезпечення реалізованості рішення суду, яка є одним із наслідків набрання ним законної сили.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції правомірно застосував положення частини 10 статті 238 ГПК України.

Щодо вимог по зустрічному позову, то слід зазначити наступне.

Згідно з пунктом 3.1 Договору строк виконання робіт становить 60 робочих днів з дати отримання авансового платежу, передбаченого пунктом 2.6 Договору та закінчується датою підписання кінцевого акта приймання виконаних будівельних робіт (№КБ-2В). Початок робіт оформлюється двостороннім актом про початок виконання робіт, складений між Замовником та Підрядником.

Підрядник зобов`язаний якісно, своєчасно та у повному обсязі виконати роботи, передбачені цим Договором своїми та/або залученими силами і засобами (підпункт 4.4.1 пункту 4.4 Договору).

Судом встановлено, що відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) на виконання умов Договору 21.11.2024 перерахував позивачу за первісним позовом (відповідачу за зустрічним позовом) 396 080,52 грн - авансовий платіж у розмірі 30% від ціни договору, що підтверджується платіжною інструкцією №80774УГ24.

Враховуючи умови пункту 3.1 Договору роботи мали бути виконані у строк до 14.02.2025 включно, тоді як роботи були передані позивачу за зустрічним позовом (відповідачу за первісним позовом) 22.04.2025, тобто з порушенням строків, обумовлених умовами Договору.

Пунктом 9.2 Договору сторони погодили, що при порушенні строків виконання робіт Підрядник на вимогу Замовника сплачує йому штраф у розмірі 10% від вартості несвоєчасно виконаних робіт.

За актом №1 приймання виконаних будівельних робіт за квітень 2025 року позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) передав відповідачу за первісним позовом (позивачу за зустрічним позовом) роботи на загальну суму 1 244 577,84 грн.

За таких обставин, за висновками судової колегії, суд першої інстанції цілком правомірно присудив до стягнення з відповідача за зустрічним позовом (позивача за первісним позовом) на користь позивача за зустрічним позовом (відповідача за первісним позовом) 124 457,78 грн 10% штрафу від вартості несвоєчасно виконаних робіт (1 244 577,84 грн).

Відповідно до частини 1 статті 73, статей 76, 77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із частиною 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частинами 4, 5 статті 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку про часткове задоволення первісного та зустрічного позовів, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Судом апеляційної інстанції при винесенні даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні відповіді доводам скаржника із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 у справі № 910/8929/25 прийняте з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) задоволенню не підлягає.

Судові витрати відповідно до положень статті 129 ГПК України покладаються на скаржника (відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом)).

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 у справі № 910/8929/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 у справі №910/8929/25 залишити без змін.

3. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали справи № 910/8929/25 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 26.03.2026.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді В.А. Корсак

В.В. Шапран