ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

06.04.2026м. ХарківСправа № 922/1123/26

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

розглянувши заяву про видачу судового наказу

заявникПриватне акціонерне товариство "Харківенергозбут", 61057, м. Харків, вул. Гоголя, буд. 10
боржникДочірнє підприємство "Харківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України", 61202, м. Харків, вул. Ахсарова, буд. 2
про видачу судового наказу про стягнення 5 511,75 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Харківенергозбут" звернулось до Господарського суду Харківської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення із боржника Дочірнього підприємства "Харківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України" нарахування за договором про постачання електричної енергії споживачу № 65-319 від 01.01.2021 року - 3% річних у сумі 1200,07 грн. за період з 01.09.2024 року по 31.01.2026 року та інфляційні втрати у сумі 4311,68 грн. за період з вересня 2024 року по січень 2026 року.

Також, до стягнення заявлені судові витрати у розмірі 266,24 грн.

Розглянувши заяву та надані Приватним акціонерним товариством «Харківенергозбут» докази, суд дійшов висновку про відмову у його видачі, з огляду на наступного.

Частиною 1 статті 147 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 148 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судом встановлено, що як вбачається зі місту наданої до суду заявником заяви про видачу судового наказу, останнім заявлено вимоги про стягнення з боржника Дочірнього підприємства "Харківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України" нарахування за договором про постачання електричної енергії споживачу № 65-319 від 01.01.2021 року - 3% річних у сумі 1200,07 грн. за період з 01.09.2024 року по 31.01.2026 року та інфляційні втрати у сумі 4311,68 грн. за період з вересня 2024 року по січень 2026 року за не своєчасну сплату спожитої електричної енергії.

При цьому, вимога про стягнення основної заборгованості за спірним договором заявником не заявлена, оскільки як зазначено заявником заборгованість за спожиту електричну енергію за період лютого 2022 року, березня 2022 року, квітня 2022 року та червня 2023 року у сумі 28 181,01 грн. визнана рішенням Господарського суду Харківської області від 07.02.2025 року у справі № 922/4240/24.

З вищевикладеного слідує, що заява про видачу судового наказу не відповідають приписам статті 148 Господарського процесуального кодексу України, оскільки за своєю правовою природою не є заборгованістю за договором, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (статті 610, 611 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається із заяви про видачу судового наказу, заявник зазначає, що Дочірнє підприємство "Харківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України" (споживач, боржник) надало підписану заяву-приєднання з вказаними у заяві об`єктами, що приєднані до електричних мереж оператора системи розподілу Акціонерного товариства Харківобленерго, фактично спожито електричну енергію, здійснено оплати, договір про постачання електричної енергії споживачу вважається укладеним на умовах договору № 65-319 від 01.01.2021 року.

Також зазначає, що порядок розрахунків за договором № 65-319 від 01.01.2021 року визначається відповідно до двостороннє підписаної Комерційної пропозиції № 1 Ф-П від 01.01.2021 року для споживачів з запланованим обсягом споживання до 50 000 кВт*год на місяць. 01.01.2023 року споживач приєднався до публічної Комерційної пропозиції № 1/23 Ф-П для споживачів з запланованим обсягом споживання до 50 000 кВт*год на місяць.

З пункту 8 Комерційної пропозиції № 1 Ф-П для споживачів з запланованим обсягом споживання до 50 000 кВт* год на місяць. Оплата електричної енергії один раз за фактично спожиту електричну снергію (плата за надання послуг з розподілу електричної енергії здійснюється споживачем через постачальника) (додаток № 1 від 01.01.2021 року до договору) слідує, що у разі порушення споживачем строків оплати електричної енергії, передбачених пунктом 5 даної комерційної пропозиції, постачальник має право провести нарахування за весь час прострочення, у тому числі за день оплати: пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюються нарахування, від суми боргу, за кожен день прострочення платежу. 3% річних з простроченої суми. При цьому сума грошового зобов`язання за договором повинна бути оплачена споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції. Суми пені, 3 % річних, інфляційних зазначаються у розрахунковому документі окремим рядком та повинні бути оплачені протягом 5 робочих днів від дня його отримання споживачем. Суми пені, 3 % річних, інфляційних оплачуються споживачем на поточний рахунок постачальника.

З пункту 8 Комерційної пропозиції № 1/23 Ф-П для споживачів з запланованим обсягом споживання до 50 000 кВт* год на місяць. Оплата електричної енергії один раз за фактично спожиту електричну енергію (плата за надання послуг з розподілу електричної енергії здійснюється споживачем через постачальника) (додаток № 2 від 01.02.2023 року до договору) слідує, що у разі порушення споживачем строків оплати електричної енергії, передбачених пункті 5 даної комерційної пропозиції, постачальник має право провести нарахування за весь час прострочення, у тому числі за день оплати: пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюються нарахування, від суми боргу, за кожен день прострочення платежу. 3% річних з простроченої суми. При цьому сума грошового зобов`язання за договором повинна бути оплачена споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції. Суми пені, 3 % річних, інфляційних зазначаються у розрахунковому документі окремим рядком та повинні бути оплачені протягом 5 робочих днів від дня його отримання споживачем. Суми пені, 3 % річних, інфляційних оплачуються споживачем на поточний рахунок постачальника.

З аналізу вищевикладеного слідує, що за своїм правовим змістом інфляційні втрати та відсотки річних, право на стягнення яких передбачено вказаною нормою, є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, передбачене законом право кредитора вимагати сплати процентів річних є додатковими способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору, що ґрунтується на вимогах закону, а не договору.

З аналізу вищевикладеного слідує, що інфляційні нарахування та 3% річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Враховуючи вищевикладене, інфляційні втрати та 3% річних за своєю правовою природою не є заборгованістю у розумінні приписів статті 625 Цивільного кодексу України та статті 148 Господарського процесуального кодексу України.

Приписами статті 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наявність спору про право, вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні.

При цьому пунктом 7 частини 1 статті 155 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Таким чином, за результатами розгляду справи за відповідною заявою, судом лише видається судовий наказ, який є особливою формою судового рішення, а заявлені стягувачем вимоги не розглядаються по суті.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у господарському судочинстві, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Однією з основних умов задоволення заяви про видачу судового наказу у розумінні статті 12 Господарського процесуального кодексу України є безспірність предмету заявлених вимог. У той самий час заявлення інших, ніж виконання зобов`язання, що є предметом спірного договору, вимог, конкретно неузгоджених сторонами (у тому числі їх розміру) призводить до виникнення між ними відповідного спору.

З аналізу вищевикладеного слідує, що вимоги Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» про стягнення з боржника Дочірнього підприємства "Харківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України" нарахування за договором про постачання електричної енергії споживачу № 65-319 від 01.01.2021 року - 3% річних у сумі 1200,07 грн. за період з 01.09.2024 року по 31.01.2026 року та інфляційні втрати у сумі 4311,68 грн. за період з вересня 2024 року по січень 2026 року за порушення договірних зобов`язань, хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не можуть вважатись основним зобов`язанням за письмовим договором (заборгованістю, щодо якої відсутній спір, про яку йде мова в статтях 12, 148 Господарського процесуального кодексу України), оскільки безпосередньо не входять до складу предмету такого договору, та не можуть бути розглянуті судом саме в порядку наказного провадження, оскільки заявлена вимога про видачу судового наказу не є заборгованістю за договором, а є мірою відповідальності, у зв`язку із не виконанням зобов`язання, що не відповідає вимогам частини 1 статті 148 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, за висновком суду, вимоги Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» про стягнення з боржника Дочірнього підприємства "Харківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України" нарахування за договором про постачання електричної енергії споживачу № 65-319 від 01.01.2021 року - 3% річних у сумі 1200,07 грн. за період з 01.09.2024 року по 31.01.2026 року та інфляційні втрати у сумі 4311,68 грн. за період з вересня 2024 року по січень 2026 року не підлягають розгляду в наказному провадженні, оскільки такі вимоги потребують розрахунку, перевірки періоду прострочення та визначення правомірності нарахування, що суперечить самій суті наказного провадження.

Приписами пункту 3 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу;

Частиною 2 статті 152 Господарського процесуального кодексу України визначено, що про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову Приватному акціонерному товариству «Харківенергозбут» у заяві про видачу судового наказу про стягнення з боржника Дочірнього підприємства "Харківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України" нарахування за договором про постачання електричної енергії споживачу № 65-319 від 01.01.2021 року - 3% річних у сумі 1200,07 грн. за період з 01.09.2024 року по 31.01.2026 року та інфляційні втрати у сумі 4311,68 грн. за період з вересня 2024 року по січень 2026 року.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (частина 1 стаття 153 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 12, 147, 148, 150, 152, 153, 154, 234- 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Приватному акціонерному товариству «Харківенергозбут» у заяві (вх. № 1123/26 від 02.04.2026 року) про видачу судового наказу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, а саме 06 квітня 2026 року.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку, передбаченому статтями 255-256 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду, подається до Східного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили з врахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію щодо роботи суду та щодо розгляду конкретних судових справ можна отримати на сайті суду.

Ухвалу підписано 06 квітня 2026 року.

СуддяЄмельянова О.О.