судді Кібенко О.Р.
20 березня 2026 року
cправа № 914/2625/23
1. Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду (далі - Об`єднана палата), розглянувши касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - НЕК "Укренерго") на рішення Господарського суду Львівської області від 25.06.2024 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.03.2025 у справі за позовом НЕК "Укренерго" до Приватного акціонерного товариства "Львівобленерго" (далі - ПрАТ "Львівобленерго") про стягнення заборгованості, вирішив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.
2. Не можу погодитися з ухваленим колегією суддів рішенням, виходячи з таких міркувань.
3. У цій справі НЕК "Укренерго", вважаючи, що ПрАТ "Львівобленерго" неналежним чином виконує умови договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління в частині своєчасної та повної вартості наданих послуг, звернулося до суду з позовом про стягнення основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат.
4. В процесі розгляду справи ПрАТ "Львівобленерго" сплатило суму основного боргу за договором в повному обсязі.
5. Суд першої інстанції позов задовольнив частково: стягнув з ПрАТ "Львівобленерго" на користь позивача: 252 703,02 грн - 3% річних, 76 443,96 грн - інфляційних втрат та 3 041,93 грн судового збору; в частині позовних вимог про стягнення основного боргу закрив провадження у справі; в задоволенні решти позовних вимог відмовив. Суд апеляційної інстанції залишив це рішення без змін.
6. Суди першої та апеляційної інстанцій щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних вважали, що для визначення їхньої суми потрібно виходити із обсягу фактично наданої послуги, оскільки зобов`язання зі сплати грошових коштів у відповідача виникає саме за фактично надані послуги, а не за планові обсяги, з огляду на що нарахування позивачем інфляційних втрат та трьох процентів річних на планові платежі є безпідставним. Суди також вважали, що надіслані рахунки на оплату послуги не можуть вважатись вимогою, оскільки не є первинними документами, а є документами, які містять тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати грошові кошти як оплату за надані послуги, тобто носять інформаційний характер.
7. НЕК "Укренерго" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення судів попередніх інстанцій, в якій просить їх скасувати їх в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 159 382,77 грн інфляційних втрат та 353 244,27 грн 3% річних та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.
8. Верховний Суд ухвалою від 13.08.2025 справу №914/2625/23 передав на розгляд Об`єднаної палати для відступу від висновків, які містяться у постанові Верховного Суду від 15.07.2025 у справі №914/3621/23, щодо застосування пунктів 6.1, 6.4 гл.6 розд.ХІ Кодексу системи передач, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 14.03.2018 №309, п.2.4 Типового договору, ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), вказавши, що сторони в договорі не можуть відступити (змінити) від імперативного припису про форму розрахунків у вигляді попередньої оплати, яка нараховується на плановий обсяг послуг, а тлумачення судом умов договору має відбуватися з урахуванням норм Типового договору; також у наведеному аспекті колегія суддів зазначила про неоднакове застосування Верховним Судом ч.2 ст.625 ЦК (справи №914/1653/23 та №914/3621/23) у подібних правовідносинах.
9. Крім того, Верховний Суд в ухвалі від 13.08.2025 у цій справі №914/2625/23 зазначила, що Верховний Суд у постанові від 15.07.2025 зі справи №914/3621/23 не зробив висновку щодо застосування ст.530 ЦК у подібних правовідносинах, але погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що виставлені рахунки на суми попередньої оплати не можна вважати вимогами в розумінні ст.530 ЦК; разом з тим, колегія суддів вважає, що рахунок на оплату в розумінні ч.2 ст.530 ЦК є платіжною вимогою.
10. Перед Об`єднаною палатою у цій справі у цій справі постали такі питання:
- чи мали сторони враховувати умови типового договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління; чи можливе нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму попередньої оплати (застосування ст.625 ЦК);
- чи є рахунки про оплату послуг вимогою в розумінні ст.530 ЦК.
11. Відповідаючи на ці питання та залишаючи касаційну скаргу НЕК "Укренерго" без задоволення, Об`єднана палата зазначила таке:
"Щодо першого питання
8.19. Отже, на відміну від Типового договору в умовах укладеного сторонами Договору, які визначають порядок оплати за надану позивачем послугу, хоча і встановлено обов`язок відповідача здійснювати часткову попередню оплату (пункт 2.4), проте у такому випадку слід виходити з вартості наданих послуг, а не вартості планових обсягів послуги (оплата планових обсягів не передбачена).
8.20. Об`єднана палата зазначає, що Типовий договір у розумінні статей 179, 184 Господарського кодексу України (далі - ГК) є ані нормативним актом, ані самостійним укладеним договором. Натомість він становить собою сукупність істотних умов, які уповноважений орган визначає як такі, що є обов`язковими при укладенні сторонами договору відповідного типу, але сторони можуть включати до умов фактично укладеного ними договору додаткові положення, які уточнюють прямо не встановлений або достатньою мірою не деталізований у відповідному Типовому договорі порядок здійснення прав та виконання обов`язків сторін.
8.24. З огляду на зазначене відсутні підстави для тлумачення судом умов Договору з урахуванням норм Типового договору, який передбачає поетапну оплату планового обсягу послуг, оскільки таке тлумачення не враховує погодженого сторонами у Договорі порядку оплати за надану позивачем послугу і така умова Договору не визнавалася недійсною в судовому порядку.
8.25. У справі № 914/3621/23 за позовом НЕК "Укренерго" до ПрАТ "Львівобленерго" про стягнення заборгованості, про відступ від висновків Верховного Суду у якій ставиться питання перед об`єднаною палатою, суди якраз і виходили з конкретних погоджених сторонами умов договору (спір стосувався стягнення заборгованості за цим самим договором, що й у справі № 914/2625/23, але за інший період), а саме зі змісту пункту 2.4, у якому визначено, що розрахунок за надану послугу здійснюється трьома частинами в процентному відношенні від вартості послуги, та зі змісту пункту 2.3, де зазначено, що вартість послуги за розрахунковий період визначається як добуток обсягу наданої послуги на значення тарифу, що діє у визначений розрахунковий період.
8.30. Отже, підстави для відступу від висновків Верховного Суду, які викладені у постанові Верховного Суду зі справи № 914/3621/23, відсутні.
Щодо другого питання
8.52. Отже, виставлення рахунку на оплату (який містить підставу, суму та реквізити для оплати) може бути кваліфіковано як вимогу в розумінні частини другої статті 530 ЦК України за умови, якщо:
- договором передбачена попередня оплата товарів (робіт, послуг), чітко визначений розмір такої оплати, але строк здійснення попередньої оплати у договорі не визначений;
- господарська операція відбулася (реальне надання послуг/виконання робіт).
У іншому випадку, а саме коли на стороні покупця, замовника відсутній обов`язок з попередньої оплати і товар йому не переданий (послуги не надані), виставлення рахунку не є вимогою у розумінні частини другої статті 530 ЦК України.
8.53. У справі, судові рішення в якій переглядаються, суди попередніх інстанцій встановили, що протягом розрахункового періоду обсяг наданої послуги (оплата якої передбачена Договором) ще не відомий, а оплата планового обсягу послуг (який би став базою для нарахування попередніх платежів) на основі наданих користувачем повідомлень щодо планового обсягу послуги на розрахунковий період, Договором не передбачена.
8.54. Крім того, рахунки були виставлені позивачем до моменту реального надання послуг (за кожен розрахунковий місяць).
8.55. За з`ясованих судами обставин виставлені позивачем рахунки не є вимогою (вимогами) у розумінні частини другої статті 530 ЦК України".
12. Не погоджуюсь із цією позицією, вважаю, що доводи, викладені скаржником у касаційній скарзі були обґрунтованими з огляду на таке.
Щодо застосування положень типового договору та можливості нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму попередньої оплати
13. У цій справі НЕК "Укренерго" здійснило нарахування інфляційних втрат та 3% річних виходячи із планових обсягів послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.
14. Суди першої та апеляційної інстанції вважали, що для визначення суми інфляційних втрат та 3% річних потрібно виходити із обсягу фактично наданої послуги, оскільки зобов`язання зі сплати грошових коштів у відповідача виникає саме за фактично надані послуги, з огляду на що, нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних на планові платежі є безпідставним.
15. НЕК "Укренерго" у касаційній скарзі зазначило, що Верховний Суд неодноразово робив висновки щодо застосування статей 611, 625 ЦК і положень типового договору (постанови 10.12.2024 у справі №914/1653/23, від 23.11.2023 у справі №925/654/22, від 24.11.2022 у справі №927/713/21, від 09.11.2022 у справі №904/5899/21, від 19.08.2022 у справі №912/1941/21. Скаржник вважав, що нормами типового договору в усіх редакціях передбачено обов`язок відповідача здійснювати оплату планової вартості послуги.
16. Так, відповідно до ст.630 ЦК договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду. Якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватись як звичай ділового обороту, якщо вони відповідають вимогам ст.7 цього Кодексу.
17. Частиною 4 ст.33 Закону "Про ринок електричної енергії" визначено, що оператор системи передачі надає послуги з передачі електричної енергії та послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління учасникам ринку на підставі договорів, укладених на основі типових договорів про надання послуг з передачі електричної енергії та про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління. Типові договори про надання послуг з передачі електричної енергії та про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління затверджуються Регулятором. Порядок укладання таких договорів визначається кодексом системи передачі.
18. Кодекс системи передач (п.6.4 гл.6 розд.ХІ) покладає на НЕК "Укренерго" (як оператора системи передач) обов`язок оприлюднення на своєму офіційному вебсайті редакції договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління зі змінами та роз`яснення щодо укладення та приєднання користувача до договору.
19. Пунктами 6.1, 6.4 гл.6 розд.ХІ Кодексу системи передач регламентовано, що договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління визначає організаційні, технічні та фінансові умови, на яких ОСП здійснює диспетчерське (оперативно-технологічне) управління в ОЕС України. Договір встановлює обов`язки та права сторін у процесі оперативного та перспективного планування, експлуатації обладнання, диспетчерського управління та балансування енергосистеми в реальному часі та її захисту в надзвичайних ситуаціях, а також формування, обробки, передачі та відображення даних під час регламентованого обміну інформацією. Договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління укладається за типовою формою, яка затверджується Регулятором.
20. ОСП зобов`язаний на своєму офіційному вебсайті оприлюднити редакцію договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління зі змінами та роз`яснення щодо укладення та приєднання Користувача до договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.
21. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови (ч.4 ст.179 Господарського кодексу України (далі - ГК) в редакції, чинній на момент укладення Договору).
22. Відповідно до ч.3 ст.184 ГК в редакції, чинній на момент укладення Договору, укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених ст.179 ГК, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами ст.181 ГК та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.
23. Договір повинен бути розроблений та відповідати типовому договору. Законодавець забороняє відступати від змісту типового договору, затвердженого органом державної влади, сторони наділені правом тільки конкретизувати його умови (ч.4 ст.179 ГК). Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.12.2018 у справі №921/375/17-г/14, від 27.02.2020 у справі №904/1983/19, від 28.05.2020 у справі №904/1984/19.
24. У пунктах 2.3, 2.4, 2.7 типового договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління (в редакції на час укладення сторонами Договору) було передбачено:
"2.3. Вартість Послуги за розрахунковий період визначається як добуток обсягу наданої Послуги на значення тарифу, що діє у визначений розрахунковий період.
2.4. Розрахунок за надану Послугу здійснюється на умовах часткової попередньої оплати вартості Послуги за поточний розрахунковий період згідно із нижчезазначеною системою платежів і розрахунків:
до ______ числа розрахункового місяця - __________ % вартості Послуги;
до ______ числа розрахункового місяця - __________ % вартості Послуги;
до ______ числа розрахункового місяця - __________ % вартості Послуги.
Плановий обсяг Послуги на розрахунковий період визначається на основі наданих Користувачем і погоджених ОСП повідомлень щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий період.
2.7. Оплата послуги здійснюється на підставі рахунків, наданих Виконавцем або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою "Системи управління ринком" (далі - Сервіс), за умови наявності електронного підпису тієї особи, яка уповноважена підписувати документи в електронному вигляді, у порядку, визначеному законодавством".
25. Отже, умова договору яка передбачає поетапну попередню оплату планового обсягу послуг є імперативною. При цьому, сторонам надається право визначити дати та відсотки такої попередньої оплати.
26. Так, у п.2.4 Договору вказано, що розрахунок за надану послугу здійснюється на умовах часткової попередньої оплати вартості послуги за поточний розрахунковий період згідно із нижчезазначеною системою платежів і розрахунків: до 10 числа розрахункового місяця 35% вартості послуги; до 20 числа розрахункового місяця 35% вартості послуги; до останнього банківського дня календарного місяця 30% вартості послуги.
27. Втім, в укладеному сторонами Договорі, на відміну від типового договору, прямо не передбачено, що "Плановий обсяг Послуги на розрахунковий період визначається на основі наданих Користувачем і погоджених ОСП повідомлень щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий період".
28. Як вже було зазначено, договір повинен бути розроблений та відповідати типовому договору. Законодавець забороняє відступати від змісту типового договору, а сторони не можуть змінювати положення такого договору або не застосовувати певні його умови. Сторони наділені правом тільки конкретизувати його умови.
29. Вважаю, що підписавши Договір, НЕК "Укренерго" та ПрАТ "Львівобленерго" усвідомлювали, що ПрАТ "Львівобленерго" приєдналося до умов типового договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.
30. Це свідчить про те, що сторони погодили всі істотні умови такого договору, зокрема, щодо здійснення попередньої оплати за поточний розрахунковий період та того, що плановий обсяг послуги на розрахунковий період визначається на основі наданих користувачем і погоджених ОСП повідомлень щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий період.
31. У п.10.1 Договору визначено, що планові обсяги передачі електроенергії користувач зобов`язаний подавати виконавцю до 10-ї доби місяця, що передує розрахунковому місяцю; виконавець протягом 3 днів їх погоджує і повертає користувачу.
32. Тобто, використання планових обсягів, їх погодження з оператором системи передачі (НЕК "Укренерго") є обов`язком користувача (ПрАТ "Львівобленерго") за Договором.
33. Оскільки нормами типового договору передбачено обов`язок користувача (ПрАТ "Львівобленерго") здійснювати поетапну попередню оплату планових обсягів послуг, то вважаю, що суди попередніх інстанцій під час розгляду справи мали тлумачити Договір саме у відповідності з положеннями типового договору.
34. Об`єднана палата у постанові від 19.08.2022 у справі №912/1941/21 вказала таке:
"167. У зв`язку з цим плановий обсяг послуги підлягає оплаті на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а фактичний обсяг встановлюється по закінченню такого розрахункового місяця протягом 3 банківських днів з моменту отримання акта приймання-передачі послуги. У разі якщо оплачений плановий обсяг виявився вище фактичного, то вказана різниця або повертається користувачу, або враховується як оплата в наступні розрахункові періоди.
168. Звідси при розрахунку за послуги з передачі електричної енергії користувач та ОСП зобов`язані використовувати як плановий, так і фактичний обсяг послуги одночасно, які є взаємопов`язані та не замінюють один одного, тобто у користувача відсутнє право вибору - платити за плановий обсяг чи за фактичний обсяг. Користувач зобов`язаний здійснити оплату планового обсягу на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а по закінченню відповідного місяця визначити необхідність сплати фактичного обсягу послуг, отриманих за такий розрахунковий місяць".
35. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК).
36. Як і у цій справі, у справі №914/3621/23 (Об`єднана палата досліджувала наявність підстав для відступу від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 15.07.2025 у справі №914/3621/23) суди першої та апеляційної інстанцій вважали, що для визначення суми інфляційних втрат та 3% річних потрібно виходити із обсягу фактично наданої послуги, оскільки зобов`язання зі сплати грошових коштів у відповідача виникає саме за фактично надані послуги, з огляду на що, нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних на планові платежі визнали безпідставним.
37. Верховний Суд у постанові від 15.07.2025 у справі №914/3621/23 щодо доводів НЕК "Укренерго" про можливість нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суми планових платежів вказав таке:
"37. Водночас у справі, яка розглядається (№ 914/3621/23), дослідивши усі обставини справи та надавши оцінку зібраним у справі доказам, суди попередніх інстанцій виходили з інших умов договору, укладеного між сторонами у цій справі, а саме зі змісту пункту 2.4, яким визначено що розрахунок за надану послугу здійснюється трьома частинами в процентному відношенні від вартості послуги, а зі змісту пункту 2.3 вбачається, що вартість послуги за розрахунковий період визначається як добуток обсягу наданої послуги на значення тарифу, що діє у визначений розрахунковий період.
39. З огляду на характер спірних правовідносин та встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, зокрема, умови договору, укладеного між позивачем та відповідачем, суди попередніх інстанцій правильно здійснили перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат з врахуванням вартості наданої послуги, бо саме такі умови були погоджені позивачем та відповідачем у договорі".
38. При цьому, Верховний Суд у постанові від 15.07.2025 у справі №914/3621/23 вважав, що висновки Об`єднаної палати, викладені у постанові від 19.08.2022 у справі №912/1941/21, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки ухвалені за неподібних правовідносин.
39. Не можу погодитися із такою позицією судів попередніх інстанцій та Верховного Суду (постанова від 15.07.2025 у справі №914/3621/23) щодо застосування положень ст.625 ЦК відносно умов укладеного між сторонами Договору.
40. По-перше, дійсно, хоча спірні правовідносини у справі №912/1941/21 (постанова Об`єднаної палати від 19.08.2022) виникли щодо стягнення коштів, зокрема, 3% річних за договором про надання послуг з передачі електричної енергії, а не за договором про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, втім за своєю суттю регулювання цих відносин, а також умови типових договорів є подібними. Тому, вважаю, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню висновки Об`єднаної палати про те, що користувач зобов`язаний здійснити оплату планового обсягу на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а по закінченню відповідного місяця визначити необхідність сплати фактичного обсягу послуг, отриманих за такий розрахунковий місяць.
41. По-друге, оскільки законодавець забороняє відступати від змісту типового договору, а у Договорі сторони погодили розрахунок за надані послуги саме на умовах попередньої оплати, вважаю, що НЕК "Укренерго" та ПрАТ "Львівобленерго" погодили порядок нарахування та оплати попередніх платежів, виходячи із планових обсягів послуги. Тому, за прострочення зобов`язань за Договором в частині оплати планових платежів можуть застосовуватися наслідки, встановлені у ч.2 ст.625 ЦК (нарахування 3% річних та інфляційних втрат).
42. Крім того, Верховний Суд в іншій постанові від 10.12.2024 у справі №914/1653/23 (спір між НЕК "Укренерго" та ПрАТ "Львівобленерго" про стягнення коштів, зокрема, інфляційних втрат та 3% річних) направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції, дійшовши висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували положень законодавства та умов Договору щодо моменту настання відповідальності за порушення грошового зобов`язання, а відтак дійшли передчасного висновку про неможливість нарахування інфляційних втрат та відсотків річних при порушенні строків сплати планових платежів за надані послуги (п.40).
43. Верховний Суд у постанові від 10.12.2024 у справі №914/1653/23 застосував висновки Об`єднаної палати, викладені у постанові від 19.08.2022 у справі №912/1941/21, вказавши таке:
"39. Колегія суддів враховує, що подібні за змістом висновки Верховного Суду у постановах від 19.08.2022 у справі № 912/1941/21, від 24.11.2023 у справі № 927/713/21, від 09.11.2022 у справі № 904/5899/21, від 23.11.2023 у справі № 925/654/22, на неврахування яких посилається заявник у касаційній скарзі, викладені щодо договорів про надання послуг з передачі електричної енергії, у той час як у справі, що розглядається, спір виник щодо виконання договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління. Проте аналіз чинного законодавства свідчить про те, що правовідносини з надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління є подібними з правовідносинами з надання послуг з передачі електричної енергії, оскільки є правовідносинами щодо надання послуг оператором системи передачі, для розрахунків за договорами з передачі електричної енергії та з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління використовується плановий і фактичний обсяги послуги, спосіб оплати таких послуг (попередні планові платежі на основі наданих користувачем прогнозованих планових обсягів послуги та подальша доплата згідно відповідних актів надання послуги) є теж подібним".
46. Вважаю, що у цій справі Об`єднана палата мала дослідити неоднакове застосування Верховним Судом ч.2 ст.625 ЦК у подібних правовідносинах, а саме:
1) Верховний Суд у постанові від 10.12.2024 у справі №914/1653/23 застосував висновки Об`єднаної палати, викладені у постанові від 19.08.2022 у справі №912/1941/21, та вважав, що суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про неможливість нарахування інфляційних втрат та відсотків річних при порушенні строків сплати планових платежів за надані послуги;
2) Верховний Суд у постанові від 15.07.2025 у справі №914/3621/23 вважав, що висновки Об`єднаної палати, викладені у постанові від 19.08.2022 у справі №912/1941/21, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин та погодився із судами попередніх інстанцій про неможливість нарахування інфляційних втрат та відсотків річних при порушенні строків сплати планових платежів за надані послуги.
47. З урахуванням цього, на мою думку, Об`єднана палата мала відступити від висновків, які містяться у постанові Верховного Суду від 15.07.2025 у справі №914/3621/23, щодо застосування пунктів 6.1, 6.4 гл.6 розд.ХІ Кодексу системи передач, п.2.4 Типового договору, ч.2 ст.625 ЦК, зазначивши про те, що сторони в договорі не можуть відступити (змінити) від імперативного припису про форму розрахунків у вигляді попередньої оплати, яка нараховується на плановий обсяг послуг, а тлумачення судом умов договору має відбуватися із урахуванням норм типового договору.
48. Крім того, Об`єднана палата у пунктах 8.27, 8.28 постанови від 20.03.2026 у цій справі №914/2625/23 враховувала, що саме позивач у відповідній сфері має відповідну ліцензію НКРЕКП, типовий договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління розміщений на його вебсайті, водночас зміст п.2.4 укладеного сторонами Договору є іншим в частині порядку оплати, ніж п.2.4 Типового договору (у редакції, станом на час укладення Договору), звернула увагу на необхідність тлумачити умови договору contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав).
49. Вважаю, що принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав, не може застосовуватися у випадку одночасної наявності як типового договору, так і договору, в якому сторони змінили імперативні умови типового договору.
Щодо моменту виникнення обов`язку з оплати
50. Суди попередніх інстанцій у цій справі вказали, що рахунок на оплату послуги не може вважатись вимогою, оскільки він не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати грошові кошти як оплату за надані послуги, тобто носить інформаційний характер. ПрАТ "Львівобленерго" підтримує таку позицію судів.
52. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК).
53. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.2 ст.530 ЦК).
55. За умовами Договору оплата рахунків здійснюється на підставі рахунків, наданих виконавцем або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою "Системи управління ринком", за умови наявності електронного підпису тієї особи, яка уповноважена підписувати документи в електронному вигляді, у порядку, визначеному законодавством (п.2.7).
56. Користувач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати розрахунки за договором; повертати виконавцю підписаними акти про надання послуг; надавати виконавцю свої прогнози споживання та виробництва електричної енергії згідно з вимогами Кодексу системи передач (п.3.2 Договору).
57. Отже, НЕК "Укренерго" та ПрАТ "Львівобленерго" погодили порядок оплати за Договором, а саме, що попередня оплата вартості послуги за поточний розрахунковий період здійснюється саме на підставі рахунків, а на ПрАТ "Львівобленерго" покладений обов`язок здійснення своєчасного та в повному обсязі розрахунків.
58. Суди попередніх інстанцій у цій справі вказали, що рахунок на оплату послуги не може вважатись вимогою, оскільки він не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати грошові кошти як оплату за надані послуги, тобто носить інформаційний характер.
59. Дійсно, рахунок на оплату не є первинним документом, оскільки не фіксує факт здійснення господарської операції, а лише інформує про її умови та необхідність сплати коштів за договором.
60. На мою думку, суди попередніх інстанцій помилково вважали, що рахунок на оплату містить тільки платіжні реквізити, оскільки НЕК "Укренерго" в апеляційній скарзі вказувало, що всі рахунки, виставлені ПрАТ "Львівобленерго", містили такі дані/інформацію:
- назва "Рахунок за послугу з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління";
- номер розрахункового рахунку та банк, в якому він відкритий;
- найменування "Послуга з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління";
- сума "разом з ПДВ…";
- "всього до сплати…";
61. Об`єднана палата у постанові від 20.03.2026 у цій справі зазначила таке:
"8.52. Отже, виставлення рахунку на оплату (який містить підставу, суму та реквізити для оплати) може бути кваліфіковано як вимогу в розумінні частини другої статті 530 ЦК України за умови, якщо:
- договором передбачена попередня оплата товарів (робіт, послуг), чітко визначений розмір такої оплати, але строк здійснення попередньої оплати у договорі не визначений;
- господарська операція відбулася (реальне надання послуг/виконання робіт).
У іншому випадку, а саме коли на стороні покупця, замовника відсутній обов`язок з попередньої оплати і товар йому не переданий (послуги не надані), виставлення рахунку не є вимогою у розумінні частини другої статті 530 ЦК України".
62. Водночас висновок Об`єднаної палати про те, що рахунок на оплату є вимогою за умови, якщо відбулося реальне надання послуг чи виконання робіт не містить жодного обґрунтування.
63. Звертаю увагу, що усталеною в Україні комерційною практикою є виставлення рахунку на оплату. Така дія означає, що контрагент очікує платіж за договором на конкретно визначену суму за конкретні послуги/роботи/товар. Тобто такий рахунок є вимогою.
64. На мою думку, Об`єднана палата у постанові від 20.03.2026 у цій справі №914/2625/23 з урахуванням спірних правовідносин мала виснувати, що рахунок на оплату в розумінні ч.2 ст.530 ЦК є платіжною вимогою, яка містить: 1) підставу, з якої має бути здійснена оплата коштів; 2) суму, яка підлягає сплаті; 3) платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати грошові кошти як оплату за надані послуги. Такий рахунок інформує відповідну сторону договору (користувача) про необхідність здійснення оплати за обумовлені договором послуги.
65. Об`єднана палата у п.8.53 постанови від 20.03.2026 у цій справі також вказує, що "суди попередніх інстанцій встановили, що протягом розрахункового періоду обсяг наданої послуги (оплата якої передбачена Договором) ще не відомий, а оплата планового обсягу послуг (який би став базою для нарахування попередніх платежів) на основі наданих користувачем повідомлень щодо планового обсягу послуги на розрахунковий період, Договором не передбачена".
66. Як вже було зазначено вище, на мою думку, тлумачення судом умов договору мало відбуватися із урахуванням норм типового договору, які передбачають необхідність здійснення попередніх планових платежів саме на підставі виставлених рахунків.
67. З урахуванням цього, вважаю, що Об`єднана палата повинна була задовольнити касаційну скаргу, скасувати рішення судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.
Окрему думку складено відповідно до ч.3 ст.34 Господарського процесуального кодексу України.
Суддя О. Кібенко