ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2026 р. Справа№ 911/2664/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Крижного О.М.

суддів: Гаврилюка О.М.

Ткаченка Б.О.

секретар судового засідання: Жукова К.Д.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 01.04.2026

Розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Перше швейне підприємство «Козак»

на рішення Господарського суду Київської області від 01.12.2025 (повний текст рішення складено 30.01.2026)

у справі №911/2664/25 (суддя Карпечкін Т.П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство Промодяг»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перше швейне підприємство «Козак»

про стягнення 1 175 992,35 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство Промодяг» звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перше швейне підприємство «Козак» про стягнення 1 175 992,35 грн., з яких 197 250,00 грн. штрафних санкцій за прострочення виготовлення продукції за Договором на виконання робіт з пошиття продукції № 8/25 від 25.03.2025, та 978 742,35 грн. вартості неповернутої невикористаної сировини.

Рішенням Господарського суду Київської області частково задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство Промодяг» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перше швейне підприємство «Козак» та стягнуто 138 075,00 грн. штрафу, 828 742,35 грн. збитків та 17639,89 грн. витрат по сплаті судового збору.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем в порушення умов Договору своєчасно та у повному обсязі не здійснив виготовлення та поставку Продукції за Договором, відповідач є таким, що порушив договірне зобов`язання, що є підставою для застосування до нього обумовленої Договором та чинним законодавством відповідальності. Матеріалами справи підтверджується факт завдання Виконавцем внаслідок порушення виконання зобов`язання за Договором майнових збитків у вигляді вартості неповернутої сировини.

Господарський суд Київської області зазначив, що позивачем доведено факт неповернення відповідачем сировини на суму 1 178 742,35 грн., що відповідачем не заперечено. З наведеної суми відповідачем було сплачено 200 000, 00 грн. до подання позову, під час розгляду справи відповідачем було здійснено проплату ще на суму 150 000,00 грн. У зв`язку з чим, матеріалами справи підтверджується вартість неповернутої сировини на суму 828 742, 35 грн., що відповідачем визнано.

Також, суд першої інстанції, враховуючи ступінь виконання зобов`язання за Договором, нетривалі терміни прострочення та вжиття відповідачем заходів щодо своєчасного попередження позивача про неможливість належного виконання зобов`язання, з метою відновлення балансу інтересів сторін, суд дійшов висновку, зменшити заявлені у справі штрафні санкції на 30%, тобто до суми 138 075,00 грн. штрафу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить поновити процесуальний строк на подання апеляційної скарги, скасувати рішення в частині та ухвалити нове рішення в цій частині, яким зменшити розмір штрафних санкцій з 138 075,00 грн. до 60 000,00 грн.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування підстав для скасування оскаржуваного рішення в частині стягнення штрафу ТОВ «Перше швейне підприємство «Козак» посилається на те, що стягнення та сплата штрафу в сумі 138 075,00 грн. негативно вплине на поточну діяльність відповідача як суб`єкта господарювання та затруднить відповідачу виплату заробітної плати для найманих працівників, вчасної сплати оренди приміщення, сплати комунальних послуг та затруднить здійснення поточної діяльності товариства, через арешт банківського рахунку відповідача, списання з нього виконавцем грошових коштів наявних на рахунку та сплати додатково 20% від суми стягнутого боргу за примусове виконання рішення суду.

Крім цього, як зазначає скаржник в своїй апеляційній скарзі, розмір боргу є значним подальшим тягарем для відповідача. З урахуванням розміру доходів та витрат відповідача, відповідач може сплатити на користь відповідача розмір штрафних санкцій в розмірі - 60 000 грн. Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство Промодяг» не скористалось своїм правом та не подало відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду судового рішення першої інстанції в апеляційному порядку.

У судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

25.03.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство Промодяг» (позивач, Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Перше швейне підприємство «Козак» (відповідач, Виконавець) було укладено Договір на виконання робіт з пошиття продукції № 8/25 (надалі - Договір), за яким виконуються роботи з пошиття (відвантаження) продукції.

У відповідності до пункту 1.1. Договору найменування, асортимент, кількість та ціна робіт з пошиття Продукції визначені у Специфікаціях до даного договору.

Згідно з пунктом 1.2. Договору виконання робіт (пошиття Продукції) здійснюється з використанням матеріалів (сировини) Замовника.

Відповідно до пункту 1.3. Договору строк виконання робіт та передачі Продукції вказується у специфікаціях до цього Договору. Продукція передається партіями. Роботи з пошиття певної партії Продукції вважаються виконаними з моменту передачі Виконавцем Замовнику всієї кількості Продукції визначеної у певній специфікації.

У відповідності до пункту 2.4.1. Договору Виконавець гарантує якісне та вчасне виконання робіт з пошиття Продукції, згідно затвердженого зразка, технічної документації та умов даного Договору.

Згідно зі Специфікацією № 1 до Договору було погоджено наступні умови постачання Костюмів літніх польових (тип 1) з тканини тип 4, клас 7, а саме: Партія № 1 - 1000 шт. до 28.04.2025; Партія № 2 - 2000 шт. до 26.05.2025; Партія № 3 - 3000 шт. до 16.06.2025. Загальна кількість продукції, що передається за Договором становить 6000 штук.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Перше швейне підприємство «Козак» (відповідач, Виконавець) було поставлено Продукцію з простроченнями та не у повному обсязі, зокрема: 30.04.2025 поставлено 1 000 шт.; 16.06.2025 - 510 шт.; 21.06.2025 - 647 шт.; 28.06.2025 - 1 204 шт.; 30.06.2025 - 377 шт.; 02.07.2025 - 26 шт.; 04.07.2025 - 270 шт. Отже, умови Специфікації № 1 до Договору Виконавцем порушено, продукція поставлена неналежним чином.

Загальна кількість поставленої продукції складає 4034 штук, що підтверджується відповідними документами про відвантаження.

Непоставленою за Специфікацією № 1 до Договору є Продукція в обсязі 1966 штук, яку Замовник немає наміру приймати через неналежне виконання Виконавцем умов Договору щодо термінів (строків) постачання, оскільки вже самостійно відшив Продукцію.

Відповідно до пункту 4.2. Договору оплата за кожну партію Продукції здійснюється Замовником у безготівковій формі на поточний рахунок Виконавця у наступному порядку:

- 30 % - передоплата;

- 40 % - в день відвантаження Продукції;

- 30 % - не пізніше 5 календарних днів з моменту отримання Продукції та підписання акту приймання-передачі Продукції.

Замовником виконано зобов`язання щодо здійснення оплати за виготовлення та відвантаження Партії № 1 та № 2, передоплата за виготовлення Партії № 3 в сумі 500 000,00 грн., що підтверджується відповідними банківськими платіжними інструкціями та реєстром документів.

Загалом, Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство Промодяг» (позивачем, Замовником) згідно умов Договору сплачено 2 750 000,00 грн.

У відповідності до пункту 5.3. Договору за порушення терміну постачання готової Продукції, який визначений у додатках (Специфікаціях) до даного договору, Виконавець сплачує штраф в розмірі 0,1% від вартості непоставленої Продукції за кожну добу затримки.

У зв`язку з чим, позивач у позові просив стягнути з відповідача штраф за прострочення поставки продукції по Партії № 1на 2 дні, по Партії № 2 на 33 доби затримки та по Партії № 3 на 65 діб затримки всього в сумі 197 250,00 грн.

Крім того, як зазначає позивач, порушенням виконання зобов`язання за Договором виконавцем було завдано також майнові збитки у вигляді вартості неповернутої сировини.

Відповідно до пункту 2.1. Договору Замовник передає, а Виконавець отримує сировину, комплектуючі матеріали у терміни, що узгоджені сторонами, згідно специфікації (до 02.04.2025).

Сировина (матеріали) отримані Виконавцем в необхідній та достатній кількості для виготовлення Партій 1-3 Продукції. Кількість сировини (матеріалів) розрахована відповідно до норми їх використання.

З огляду на існування ризику не виконання зобов`язань за умовами Договору, позивачем 17.06.2025 направлено лист за № 181-ПО щодо повернення Виконавцем сировини та комплектуючих матеріалів, задля самостійного відшиття замовлення, оскільки терміни (строки) виготовлення (відвантаження) готової продукції на день подання цього листа пройшли.

На підставі видаткової накладної від 09.07.2025 за № 37 Виконавець повернув сировину (матеріали), проте не в обсязі, який мав бути повернутий. Зі сторони Виконавця було допущено розтрату сировини (матеріалів).

У зв`язку з чим, позивачем 08.07.2025 виставлено рахунок за № 52 на оплату вартості неповернутої сировини (матеріалів) на суму 1 178 937,97 грн.

Виконавець перерахував позивачу 200 000,00 грн., в призначенні платежу вказано: «Оплата за сировину згідно рахунку № 52 від 08 липня 2025 року». Проведення платежу підтверджується банківською платіжною інструкцією від 09.07.2025 № 966.

В ході проведення розрахунку позивачем встановлено значні розбіжності між кількістю сировини (матеріалів), що використані для пошиття фактично відвантаженої Виконавцем готової продукції та кількістю такої сировини, що мала бути використана у відповідності до норми використання для відшиття такої кількості продукції. Відсутність сировини (матеріалів), що має залишитися після виконання замовлення, свідчить про розтрату відповідачем майна позивача. Виявлено збитки на суму 1 178 742,35 грн.

Враховуючи частину повернутих відповідачем коштів у сумі 200 000,00 грн. непокрита збитків складає 978 742,35 грн.

За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача штраф за прострочення поставки продукції у розмірі 197 250,00 грн.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 138 075,00 грн. штрафу та 828 742,35 грн. збитків у розмірі вартості неповернутої сировини, у частині вимоги на суму 150 000,00 грн. збитків, яка добровільно сплачена відповідачем, провадження у справі підлягає закриттю, у решті вимог позов задоволенню не підлягає у зв`язку зі зменшенням судом штрафу.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції.

Північний апеляційний господарський суд вважає висновки місцевого господарського суду про зменшення розміру штрафних санкцій та стягнення з відповідача на користь позивача штрафу у розмірі 138 075,00 грн. законними і обґрунтованими, з наступних підстав.

За ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Вона не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (подібний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18).

Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (подібний висновок міститься і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 у справі №7-рп/2013).

Частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний висновок міститься у п. 67 постанови Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №922/266/20).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі №922/2141/21, оцінюючи баланс інтересів сторін при зменшенні розміру неустойки, суди мають врахувати, що встановлення обставин понесення іншою стороною збитків у разі порушення строку виконання робіт за контрактом, не є єдиною обов`язковою умовою для висновку про дотримання цього балансу. У правовідносинах, де сторона використовує результати отриманого за договором не з комерційним інтересом, а на виконання покладених на неї повноважень, може бути враховано й вплив прострочення виконання на відносини, що пов`язані з відповідним договором.

З урахуванням вищевикладеного, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені) до її розумного розміру (аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №925/577/21, від 28.06.2022 у справі №902/653/21).

При цьому, слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №917/104/19, від 21.11.2019 у справі №916/553/19, від 07.11.2019 у справі №920/437/19, від 11.02.2020 у справі №911/867/19, від 25.02.2020 від у справі №904/2542/19, від 14.07.2021 у справі №916/878/20, від 19.01.2024 у справі №911/2269/22).

Під час розгляду спору представником відповідача було подано відзив, у якому відповідач проти позовних вимог по суті не заперечував, пояснив, що зобов`язання за Договором були виконані частково. У решті невиконаних зобов`язань відповідач повідомляв позивача про неможливість подальшого виконання та намагався врегулювати наслідки дострокового припинення Договору, частково повернув кошти. Крім цього зазначив, що заявлена до стягнення сума штрафних санкцій є непомірною для відповідача і неспівмірною завданим збиткам. У зв`язку з чим, відповідач просив зменшити заявлені у позові штрафні санкції.

Місцевий господарський суд вирішуючи питання зменшення штрафних санкцій, прийняв до уваги обставини, а також врахував ступінь виконання зобов`язання за Договором, нетривалі терміни прострочення та вжиття відповідачем заходів щодо своєчасного попередження позивача про неможливість належного виконання зобов`язання, та з метою відновлення балансу інтересів сторін суд вважав за можливе зменшити заявлені у справі штрафні санкції.

Отже, суд першої інстанції у цій справі реалізував свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 ЦК України та, оцінивши наведені сторонами доводи, надані докази та обставини справи в їх сукупності, цілком обґрунтовано виснував про можливість зменшення розміру штрафу.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

За наведеного є безпідставними доводи скаржника про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права (ч. 3 ст. 551 ЦК України) та порушення норм процесуального права, позаяк встановивши наявність виняткових обставин, з якими законодавство пов`язує можливість зменшення розміру неустойки, Господарський суд Київської області дотримався принципу розумного балансу між інтересами сторін, врахував обставини справи та матеріальний стан як відповідача, так і позивача. Висновки суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення у спірних правовідносинах штрафних санкцій ґрунтуються на правильному застосуванні норм чинного законодавства України, зокрема, ст. 551 ЦК України, та відповідають сформованій та сталій судовій практиці і висновкам Верховного Суду щодо застосування цих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.10.2024 у справі № 911/952/22 звернула увагу, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій. Висновки Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 551 ЦК України є загальними (універсальними) для правовідносин про стягнення неустойки, однак результат їх застосування може бути різним (наявність або відсутність підстав для зменшення неустойки) в залежності від тих фактичних обставин, які будуть встановлені судом у кожній конкретній справі.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 зауважила, що зменшення судом неустойки до певного розміру відбувається із визначенням її у конкретній грошовій сумі, що підлягає стягненню, тоді як переведення зменшуваного розміру неустойки у частки, а відповідно і апелювання у спорах про зменшення розміру неустойки такими категоріями, як частка або процент, на який зменшується неустойка, не відображає об`єктивний стан сукупності обставин, які є предметом судового дослідження при вирішенні питання про зменшення неустойки.

При цьому слід звернути увагу, що законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд з цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 ЦК України, тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.

Верховний Суд зазначає, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права (Постанова КГС ВС від 17.07.2024 у справі № 909/601/23).

Господарський суд Київської області при прийнятті рішення про зменшення штрафу врахував, що здійснюючи підприємницьку діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики, як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань, а також, самостійно нести юридичну відповідальність за допущені у своїй діяльності правопорушення. В той же час, умови Договору мають відображати дійсну правову природу відповідальності, забезпечуючи реальне виконання зобов`язань без покладення на сторону непомірного фінансового тягаря, який не відповідає ні ступеню порушення, ні співмірності завданим збиткам.

За наведених обставин, враховуючи ступінь виконання зобов`язання за Договором, нетривалі терміни прострочення та вжиття відповідачем заходів щодо своєчасного попередження позивача про неможливість належного виконання зобов`язання, з метою відновлення балансу інтересів сторін, суд першої інстанції вважав за можливе зменшити розмір штрафу на 30%.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції реалізоване своє дискреційне право на зменшення розміру неустойки. Обставини, як Господарський суд Київської області взяв до уваги, є допустимими як підстави для зменшення розміру штрафу.

Отже суд першої інстанції діяв у межах своєї компетенції, а тому підстави для скасування чи зміни рішення відсутні.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, сплачений скаржником судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на ТОВ «Перше швейне підприємство «Козак» в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, ст.275,276, ст.281 - 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Перше швейне підприємство «Козак» на рішення Господарського суду Київської області від 01.12.2025 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 01.12.2025 - залишити без змін.

3. Судовий збір сплачений Товариством з обмеженою відповідальністю «Перше швейне підприємство «Козак» за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Перше швейне підприємство «Козак».

4. Матеріали справи повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287 - 291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 06.04.2026.

Головуючий суддя О.М. Крижний

Судді О.М. Гаврилюк

Б.О. Ткаченко