ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2026 р. м. Київ Справа № 911/325/26

Суддя О.В. Конюх, при секретарі судового засідання Антоненко В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар Оіл», с. Піщане Кременчуцького району Полтавської області

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Бров Міт Агро», м. Бровари Київської області

про стягнення 848 861,60 грн.

без виклику представників

СУТЬ СПОРУ:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Солар Оіл» через систему «Електронний суд» звернувся до Господарського суду Київської області з позовною заявою вих.№6 від 05.02.2026 до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Бров Міт Агро», в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача 848 861,60 грн., з яких:

341 900,00 грн. основного боргу;

182 430,00 грн. пені, нарахованої за сукупний період 07.03.2023-14.01.2026;

31 870,00 грн. 3% річних, нарахованих за сукупний період 07.03.2023-14.01.2026

76 540,00 грн. інфляційних втрат, нарахованих за сукупний період березень 2023 року-січень 2026 року.

216 121,60 грн. штрафу, відповідно до п.5.7 Договору.

Позов обґрунтований тим, що між сторонами був укладений договір поставки нафтопродуктів №25 від 06.03.2023, за умовами якого ТОВ «Солар Оіл» поставило ТОВ «Бров Міт Агро» нафтопродукти (бензин автомобільний, дизельне паливо) за видатковими накладними №574 від 06.03.2023 на суму 1 196 265,20 грн.; №785 від 09.02.2024 на суму 1 345 500,00 грн.; №5679 від 13.11.2024 на суму 158 400,00 грн.; №1574 від 30.06.2025 на суму 156 400,00 грн.; №2484 від 24.09.2025 на суму 500 916,00 грн.

Позивач зазначає, що відповідач здійснив часткову оплату отриманого товару, у зв`язку з чим, станом на дату подання позовної заяви, сума основного боргу становить 341 900,00 грн. У зв`язку з простроченням грошових зобов`язань з оплати вартості отриманого товару, позивач нараховує та просить суд стягнути з відповідача також пеню, штраф, проценти річних та інфляційні втрати.

Звертаючись до суду із даною позовною заявою, позивач просив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.02.2026 відкрито провадження у справі №911/325/26. Клопотання ТОВ «Солар Оіл» про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін задоволено частково. Постановлено справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) за наявними у справі матеріалами.

Цією ж ухвалою суд в порядку частини 2 ст. 74 ГПК України зобов`язав відповідача у строк п`ятнадцять днів з дати отримання цієї ухвали подати суду докази оплати отриманих нафтопродуктів за договором поставки нафтопродуктів №25 від 06.03.2023 (платіжні документи, банківські виписки, банківську довідку по контрагенту тощо).

26.02.2026 через систему «Електронний суд» представник відповідача подав відзив на позовну заяву (вх. №3374 від 27.02.2026), в якому просить задовольнити позовні вимоги ТОВ «Солар Оіл» частково.

Відповідач не згоден із здійсненим позивачем розрахунком пені, штрафу та інфляційних втрат та наводить власний контррозрахунок.

Також відповідач заперечує щодо розміру витрат на правову допомогу позивача.

16.03.2026 через систему «Електронний суд» представник позивача подав заяву про часткову відмову від позову, письмові пояснення щодо відзиву відповідача та заяву про розподіл судових витрат.

Позивач просить суд прийняти часткову відмову позивача від позовних вимог у частині стягнення 341 900,00 грн. основного боргу, провадження у справі в цій частині закрити, розглянути позовні вимоги у частині стягнення пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат.

Заява про часткову відмову від позову обґрунтована тим, що після відкриття провадження у справі, відповідач погасив суму основного боргу.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.04.2026 прийнято відмову позивача ТОВ «Солар Оіл» від позову в частині стягнення основного боргу. Провадження у справі в частині стягнення 341 900,00 грн. основного боргу закрито.

Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи у порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. ч. 1-2 ст. 252 ГПК України).

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 ГПК України).

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Розглянувши позов ТОВ «Солар Оіл» до ТОВ «Бров Міт Агро» про стягнення 848861,60 грн., всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, господарський суд

УСТАНОВИВ:

відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

06.03.2023 між ТОВ «Солар Оіл» (постачальник) та ТОВ «Бров Міт Агро» (покупець) був укладений договір поставки нафтопродуктів №25 (далі Договір), за умовами якого:

- постачальник зобов`язується передати в погоджені сторонами строки, а покупець прийняти і оплатити на умовах, викладених в договорі, нафтопродукти (бензин автомобільний, дизельне паливо) (п.1.1);

- умови поставки кожної партії товару визначаються відповідно до вимог Міжнародних правил «Інкотермс» (в редакції 2010 р.), які застосовуються в частині, що не суперечить умовам даного договору та з урахуванням особливостей, пов`язаних із характером дії даного договору на внутрішній території України (п.1.5);

- поставка товару здійснюється окремими партіями за письмовими або усними заявками (по телефону) покупця, на підставі яких постачальником виставляється рахунок-фактура на оплату кожної партії товару. Номенклатура, кількість, ціна товару в партії визначаються у рахунках-фактурах та видаткових накладних на поставку партії товару. Видаткові накладні підписуються уповноваженими представниками сторін та скріплюються печатками сторін (п.3.1);

- сторони домовились вважати датою поставки товару дату видаткової накладної постачальника (п.3.3);

- сторони домовились, що оплата товару здійснюється покупцем не пізніше дня відвантаження партії товару, в розмірі 100% ціни партії товару на підставі виставленого постачальником рахунку-фактури (п.4.3);

- в разі порушення строків оплати за товар, визначених п. 4.3 Договору покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який вона стягується, від суми заборгованості за кожен день прострочення (п.5.4).

- у разі порушення строку оплати за поставлену партію товару більше ніж на 15 календарних днів від строку визначено п.4.3 договору покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 10% від суми заборгованості (п.5.7);

- цей договір набирає чинності з дати його підписання та скріплення печатками уповноваженими представниками сторін, та діє до 31.12.2023, а в частині взаєморозрахунків до повного виконання обов`язків з оплати за поставлений товар. Закінчення строку дії цього договору не звільняє винну сторону від відповідальності за його невиконання (п.9.1);

- строк дії договору автоматично може бути пролонгованим на один рік, на тих самих умовах, якщо жодна з сторін не повідомить іншу сторону за 30 днів до закінчення дії цього Договору про намір припинити його дію (п.9.2).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки. Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

На виконання договору постачальник поставив, а покупець прийняв товар на загальну суму 3 357 481,20 грн., що підтверджується підписаними обома сторонами видатковими накладними

№574 від 06.03.2023 на суму 1 196 265,20 грн.,

№785 від 09.02.2024 на суму 1 345 500,00 грн.,

№5679 від 13.11.2024 на суму 158 400,00 грн.,

№1574 від 30.06.2025 на суму 156 400,00 грн.,

№2484 від 24.09.2025 на суму 500 916,00 грн.

Крім того, позивач надав ТТН №578 від 06.03.2023, №761 від 09.02.2024, №6048 від 13.11.2024, №1750 від 30.06.2025, №2692 від 24.09.2025, а також зареєстровані податкові накладні.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 Цивільного кодексу України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Сторони домовились, що оплата товару здійснюється покупцем не пізніше дня відвантаження партії товару, в розмірі 100% ціни партії товару на підставі виставленого постачальником рахунку-фактури (пункт 4.3 Договору).

Відтак, суд встановив, що строк оплати за видатковою накладною

№574 від 06.03.2023 сплив 06.03.2023, а з 07.03.2023 настало прострочення;

№785 від 09.02.2024 сплив 09.02.2024, а з 10.02.2024 настало прострочення;

№5679 від 13.11.2024 сплив 13.11.2024, а з 14.11.2024 настало прострочення;

№1574 від 30.06.2025 сплив 30.06.2025, а з 01.07.2025 настало прострочення;

№2484 від 24.09.2025 сплив 24.09.2025, а з 25.09.2025 настало прострочення.

Позивач визнає, що станом на 31.12.2025 відповідач оплатив частину поставленого товару на загальну суму 2 715,581,20 грн., що підтверджується виписками по рахунку в АБ «Південний» та АТ «ОТП Банк», зокрема за такими платіжними документами:

№946 від 24.03.2023 на суму 100 000,00 грн.,

№948 від 27.03.2023 на суму 30 000,00 грн.,

№970 від 14.04.2023 на суму 150 000,00 грн.,

№987 від 25.04.2023 на суму 50 000,00 грн.,

№378 від 27.04.2023 на суму 100 000,00 грн.,

№1029 від 16.05.2023 на суму 50 000,00 грн.,

№1035 від 22.05.2023 на суму 300 000,00 грн.,

№1056 від 09.06.2023 на суму 50 000,00 грн.,

№1100 від 29.06.2023 на суму 50 000,00 грн.,

№1124 від 20.07.2023 на суму 20 000,00 грн.,

№1290 від 23.11.2023 на суму 100 000,00 грн.,

№1375 від 09.12.2023 на суму 100 000,00 грн.,

№1376 від 11.12.2023 на суму 96 265,20 грн.,

№1934 від 12.11.2025 на суму 158 400,00 грн.,

№2380 від 04.07.2025 на суму 160 000,00 грн.,

№2479 від 24.09.2025 на суму 200 000,00 грн.,

№2482 від 26.09.2025 на суму 200 000,00 грн.,

№2483 від 26.09.2025 на суму 100 916,00 грн.,

№2564 від 17.11.2025 на суму 100 000,00 грн.,

№2599 від 01.12.2025 на суму 200 000,00 грн.,

№2611 від 05.12.2025 на суму 200 000,00 грн.,

№2617 від 09.12.2025 на суму 200 000,00 грн.

Станом на 31.12.2025 заборгованість відповідача перед позивачем становила 641 900,00 грн., що також підтверджено підписаним між сторонами актом звіряння взаємних розрахунків за період 01.01.2025-31.12.2025.

Крім того, позивач визначає оплату, здійснену відповідачем 14.01.2026 на суму 300 000,00 грн.

Таким чином, станом на дату подання позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем за товар, поставлений за спірними видатковими накладними, становить 341 900,00 грн.

Після відкриття провадження у справі, відповідач погасив наявну заборгованість, що підтверджується платіжними інструкціями №2689 від 11.02.2026 на суму 100 000,00 грн. та №2697 від 24.02.2026 на суму 100 000,00 грн. Також, позивач визначає, що 09.03.2026 відповідач сплатив 141 900,00 грн.

З огляду на сплату відповідачем суми основного боргу, позивач відмовився від позову в цій частині, в іншій частині позов має бути розглянутий із ухваленням рішення.

У зв`язку з простроченням грошового зобов`язання, позивач нараховує та просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 182 430,00 грн. за сукупний період 07.03.2023-14.01.2026.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України 09.02.1999 №1-рп/99).

На момент виникнення спірних правовідносин, а також протягом поставки товару за видатковими накладними №574 від 06.03.2023, №785 від 09.02.2024, №5679 від 13.11.2024, №1574 від 30.06.2025 діяли норми Господарського кодексу України.

Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до п. 5.4 Договору в разі порушення строків оплати за товар, визначених п. 4.3 Договору покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який вона стягується, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Суд звертає увагу, що конструкція «за кожен день прострочення», встановлена в п. 5.4 Договору, є порядком нарахування пені, а не строком. Відповідно до висновків, викладених у постанові ВП ВС від 16.10.2024 у справі №911/952/22, застосування в тексті господарського договору формулювання «за кожен день прострочення» не можна вважати встановленням іншого, ніж визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України строку нарахування пені.

Відтак, в даному випадку, пеня за вказаними видатковими накладними має розраховуватися з дати, наступної за останнім днем строку оплати, та до переддня фактичної оплати, або до дня закінчення граничного строку її нарахування, в залежності від того, яка з названих подій настала раніше.

Щодо нарахування пені за видатковою накладною №2484 від 24.09.2025, то станом на дату здійснення поставки Господарський кодекс України втратив чинність, у зв`язку з чим, нарахування пені не обмежене шестимісячним строком.

З огляду на вимоги частин 1 та 2 статті 2, частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Відповідно до п. 4.8 Договору у разі наявності простроченої заборгованості по оплаті поставленого в рамках дії даного договору товару з боку покупця, постачальник зараховує грошові кошти, отримані в рамках договору, незалежно від призначення платежу, спочатку на погашення існуючої простроченої заборгованості за договором та залишок грошових коштів зараховується в рахунок оплати узгодженої між сторонами партії товару.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок, суд встановив, що позивач, всупереч імперативній умові п.4.8 Договору, зараховує здійснені відповідачем оплати не на погашення існуючої простроченої заборгованості (тобто у хронологічному порядку її виникнення), а в довільній формі, що не відповідає змісту договору.

Суд, здійснивши власний розрахунок пені, не виходячи при цьому за межі граничного строку нарахування пені, а також періодів, заявлених позивачем,

Видаткова накладнаСтрок оплатиФактично сплачено, грн.Основний борг, грн.Період простроченняПеня, грн.
№574 від 06.03.202306.03.2301 196 265,2007.03.23-23.03.2327 858,23
100 000,00 (№946 від 24.03.23)1 096 265,2024.03.23-26.03.234505,20
30 000,00 (№948 від 27.03.23)1 066 265,2027.03.23-13.04.2326 291,47
150 000,00 (№970 від 14.04.23)916 265,2014.04.23-24.04.2313 806,74
50 000,00 (№987 від 25.04.23)866 265,2025.04.23-26.04.232373,33
100 000,00 (№378 від 27.04.23)766 265,2027.04.23-15.05.2319 943,89
50 000,00 (№1029 від 16.05.23)716 265,2016.05.23-21.05.235887,11
300 000,00 (№1035 від 22.05.23)416 265,2022.05.23-08.06.2310 264,07
50 000,00 (№1056 від 09.06.23)366 265,2009.06.23-28.06.2310 034,66
50 000,00 (№1100 від 29.06.23)316 265,2029.06.23-19.07.239098,04
20 000,00 (№1124 від 20.07.23)296 265,2020.07.23-07.09.2318 246,69
100 000,00 (№1290 від 23.11.23)196 265,20не застосовується-
100 000,00 (№1375 від 09.12.23)96 265,20не застосовується-
96 265,20 (№1376 від 11.12.23)0--

№785 від 09.02.202409.02.2401 345 500,0010.02.24-10.08.24186 348,07
158 400,00 (№1934 від 12.11.24)1 187 100,00не застосовується-
160 000,00 (№2380 від 04.07.25)1 027 100,00не застосовується-
200 000,00 (№2479 від 24.09.25)827 100,00не застосовується-
300 916,00 (№2482 та №2483 від 26.09.25)526 184,00не застосовується-
100 000,00 (№2564 від 17.11.25)426 184,00не застосовується-
200 000,00 (№2599 від 01.12.25226 184,00не застосовується-
200 000,00 №2611 від 05.12.2526 184,00не застосовується-
26 184,00 (№2617 від 09.12.25)0--

№5679 від 13.11.202413.11.240158 400,0014.11.24-14.05.2522 746,84
158 400,00 (№2617 від 09.12.25) 0--

№1574 від 30.06.202530.06.250156 400,0001.07.25-08.12.25 21 386,09
15 416 (№2617 від 09.12.25)140 94809.12.25-30.12.252633,60
140 948 (від 14.01.26)0--

№2484 від 24.09.202524.09.250500 916,0025.09.25-13.01.2647 223,34
159 016, грн. 14.01.2026341 900,0014.01.26 (межа періоду позивача)290,38
ВСЬОГО 428 937,75

встановив, що вірно розрахований розмір належної до стягнення з відповідача на користь позивача пені за заявлений період становить 428 937,75 грн. Відповідно до частини 2 ст. 237 ГПК України суд при ухваленні рішення не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, відтак вимогу про стягнення з відповідача пені в сумі 182 430,00 грн. слід задовольнити повністю у заявленій сумі.

Крім того, у зв`язку з порушенням строків оплати позивач нараховує та просить суд стягнути з відповідача штраф у сумі 216 121,60 грн., нарахованого відповідно до п.5.7 Договору.

Відповідно до п. 5.7 Договору у разі порушення строку оплати за поставлену партію товару більше ніж на 15 календарних днів від строку визначено п.4.3 договору покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

Суд звертає увагу сторін, що одночасне стягнення передбачених договором двох підвидів неустойки (пені та штрафу), не суперечить статті 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

По-перше, у даному випадку сторонами застосовано два підвиди неустойки, а в межах одного виду відповідальності сторонами може бути застосований різний набір санкцій, про що неодноразово наголошував Верховний Суд. По-друге, таке формулювання сторони погодили у Договорі на підставі вільного волевиявлення, що не суперечить положенням чинного законодавства.

Крім того, стаття 61 Конституції України вміщена у розділі ІІ Конституції «Права, свободи та обов`язки людини і громадянина» відповідно не розповсюджується на господарсько-правову відповідальність юридичних осіб у господарських зобов`язальних відносинах.

Суд встановив, що відповідач порушив строки оплати за спірними видатковими накладними більше ніж на 15 календарних днів, відтак погоджується, що у позивача виникло право для нараховування штрафу відповідно до п.5.7 Договору за кожну поставлену партію товару.

Суд, перевіривши правильність нарахування штрафу позивачем, встановив, що такий здійснено арифметично вірно, у зв`язку з чим, вказана вимога має бути задоволена повністю в заявленому розмірі, а саме в сумі 216 121,60 грн.

Також, відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач нараховує та просить суд стягнути з відповідача 31 870,00 грн. 3% річних, нарахованих за сукупний період 07.03.2023-14.01.2026 та 76 540,00 грн. інфляційних втрат, нарахованих за сукупний період березень 2023 року - січень 2026 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 Цивільного кодексу України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому проценти річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 Цивільного кодексу України.

Інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Суд, здійснивши власний розрахунок процентів річних та інфляційних втрат, не виходячи при цьому за межі періодів, заявлених позивачем,

Видаткова накладнаСтрок оплатиФактично сплачено, грн.Основний борг, грн.Період прострочення3%Інфляційні втрати
№574 від 06.03.202306.03.2301 196 265,2007.03.23-23.03.231671,49
100 000,00 (№946 від 24.03.23)1 096 265,2024.03.23-26.03.23270,31
30 000,00 (№948 від 27.03.23)1 066 265,2027.03.23-13.04.231577,49
150 000,00 (№970 від 14.04.23)916 265,2014.04.23-24.04.23828,40
50 000,00 (№987 від 25.04.23)866 265,2025.04.23-26.04.23142,40
100 000,00 (№378 від 27.04.23)766 265,2027.04.23-15.05.231196,63
50 000,00 (№1029 від 16.05.23)716 265,2016.05.23-21.05.23353,23
300 000,00 (№1035 від 22.05.23)416 265,2022.05.23-08.06.23615,84
50 000,00 (№1056 від 09.06.23)366 265,2009.06.23-28.06.23602,08
50 000,00 (№1100 від 29.06.23)316 265,2029.06.23-19.07.23545,88
20 000,00 (№1124 від 20.07.23)296 265,2020.07.23-22.11.233068,17
100 000,00 (№1290 від 23.11.23)196 265,2023.11.23-08.12.23258,10
100 000,00 (№1375 від 09.12.23)96 265,2009.12.23-10.12.2315,82
96 265,20 (№1376 від 11.12.23)0- березень-листопад 23 26 743,14

№785 від 09.02.202409.02.2401 345 500,0010.02.24-11.11.2430 439,18
158 400,00 (№1934 від 12.11.24)1 187 100,0012.11.04-31.12.24 (межа періоду позивача)4865,16лютий-грудень 24 152 973,26
160 000,00 (№2380 від 04.07.25)1 027 100,00Поза межами періоду позивача--
200 000,00 (№2479 від 24.09.25)827 100,00Поза межами періоду позивача--
300 916,00 (№2482 та №2483 від 26.09.25)526 184,00Поза межами періоду позивача--
100 000,00 (№2564 від 17.11.25)426 184,00Поза межами періоду позивача--
200 000,00 (№2599 від 01.12.25226 184,00Поза межами періоду позивача--
200 000,00 №2611 від 05.12.2526 184,00Поза межами періоду позивача--
26 184,00 (№2617 від 09.12.25)0---

№5679 від 13.11.202413.11.240158 400,0014.11.24-30.06.25 (межа періоду позивача)2979,68листопад 24-червень 25 15 850,43
158 400,00 (№2617 від 09.12.25) 0---

№1574 від 30.06.202530.06.250156 400,0001.07.25-08.12.25 2069,62
15 416 (№2617 від 09.12.25)140 94809.12.25-13.01.26416,16вересень-грудень 25 2195,69
140 948 (від 14.01.26)0---

№2484 від 24.09.202524.09.250500 916,0025.09.25-13.01.264570,00
159 016, грн. 14.01.2026341 900,0014.01.26 (межа періоду позивача)28,10жовтень-грудень 25 7544,83
ВСЬОГО 56 513,74205 307,35

встановив, що вірно розрахований розмір належних до стягнення з відповідача на користь позивача процентів річних становить 56 513,74 грн., інфляційних втрат 205 307,35 грн. Відповідно до частини 2 ст. 237 ГПК України суд при ухваленні рішення не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, відтак вимоги про стягнення з відповідача процентів річних у сумі 31 870,00 грн. та інфляційних втрат у сумі 76 540,00 грн. слід задовольнити повністю у заявленому розмірі.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки заборгованості, суд задовольняє позов ТОВ «Солар Оіл» повністю та ухвалює рішення про стягнення з ТОВ «Бров Міт Агро» 182 430,00 грн. пені, 216 121,60 грн. штрафу, 31 870,00 грн. процентів річних та 76 540,00 грн. інфляційних втрат.

Щодо розподілу судових витрат.

Звертаючись до суду з позовом, позивач за платіжними інструкціями №3215 від 29.01.2026 та №3161 від 06.01.2026 сплатив судовий збір у розмірі 13 050,71 грн.

Разом із тим, враховуючи, що позовна заява була подана через систему «Електронний суд», судовий збір мав розраховуватись із застосуванням понижуючого коефіцієнту 0,8 згідно з ч.3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та за відповідною ставкою прожиткового мінімуму встановленого законом на 1 січня календарного року.

З огляду на ціну позову 848 861,60 грн. належний розмір судового збору, що підлягав сплаті за подання даної позовної заяви, становить 10 186,34 грн.

Відповідно до ч.3 ст. 130 ГПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Ухвалою Господарського суду Київської області прийнято відмову позивача ТОВ «Солар Оіл» від позову в частині основного боргу у справі №911/325/26.

Відтак, суд, відповідно до ст. 129-130 ГПК України, покладає на відповідача відшкодування позивачу сплаченого судового збору у розмірі 10 186,34 повністю.

Суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права вирішити питання повернення надміру сплаченого судового збору у спосіб звернення до суду з відповідним клопотанням відповідно до п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Позивач твердить, що в ході розгляду даної справи, поніс витрати на правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн.

Щодо включення до судових витрат витрати на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.

Статтею 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами ст. 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом частини другої статті 126 ГПК України до витрат на професійну правничу допомогу належать розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката.

05.01.2026 між ТОВ «Солар Оіл» (клієнт) та Касьяновим Сергієм Миколайовичем (адвокат), був підписаний договір про надання професійної правничої допомоги, за умовами якого:

- адвокат зобов`язується надавати правову допомогу клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати адвоката, необхідні для виконання договору (п.1);

- клієнт зобов`язується оплатити адвокату винагороду (гонорар) за надання правової допомоги. Розмір гонорару сторони додатково погоджують за кожним дорученням та вказують у додаткових угодах (п.5);

- за результатами надання правової допомоги адвокатом складається акт, в якому вказується обсяг наданої правової допомоги (п.8);

- договір діє до завершення повного виконання адвокатом доручень клієнта, виданих за цим договором (п.10).

05.02.2026 між адвокатом та клієнтом була підписана додаткова угода №1, якою сторони погодили фіксований розмір гонорару за надання професійної правничої допомоги у справі №911/325/26. Розмір гонорару становить 15 000,00 грн. Гонорар є фіксованим та не залежить від витраченого часу. Оплата здійснюється протягом 5 календарних днів після ухвалення рішення судом першої інстанції.

12.03.2026 між адвокатом та клієнтом була підписана додаткова угода №2, в якій зазначено, що у зв`язку з необхідністю виконання додаткових процесуальних дій у справі №911/325/26, сторони погодили збільшення розмірі гонорару адвоката.

Додаткові процесуальні дії включають: аналіз відзиву відповідача та доданих до нього доказів, аналіз платежів відповідача, здійснених після подання позову, підготовку процесуальних документів у зв`язку з частковим погашенням боргу, підготовку заяви про часткове закриття провадження, підготовку заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, підготовку детального опису наданих послуг, процесуальний супровід справи до ухвалення рішення судом.

Сторони погодили, що додатковий розмір гонорару адвоката становить 15 000,00 грн. З урахування додаткової угоди №1 загальний розмір гонорару за представництво інтересів клієнта у справі №911/325/26 становить 30 000,00 грн.

14.03.2026 адвокат здійснив детальний опис наданої професійної правничої допомоги у справі №911/325/26, а саме

На підготовчому етапі було здійснено аналіз договору поставки нафтопродуктів №25 від 06.03.2023, дослідження первинних бухгалтерських документів, аналіз видаткових накладних, аналіз товарно-транспортних накладних, аналіз банківських виписок, аналіз акту звірки взаємних розрахунків, правова кваліфікація правовідносин сторін, визначення способів судового захисту. Орієнтовний час виконання до 2 годин.

Також, адвокатом було здійснено підготовку позовної заяви про стягнення заборгованості та штрафних санкцій, підготовку розрахунку основного боргу, підготовку розрахунку пені, інфляційних втрат, 3% річних та штрафу, формування пакету доказів, підготовку додатків до позову, подання документів через систему «Електронний суд». Орієнтовний час виконання до 3 годин.

У межах процесуального супроводу здійснено аналіз ухвали про відкриття провадження, контроль процесуальних строків, моніторинг руху справи у системі ЄСІТС, отримання та опрацювання процесуальних повідомлень, підготовку процесуальної стратегії у справі. Орієнтовний час виконання до 2 годин.

Крім того, адвокатом було здійснено аналіз відзиву відповідача, аналіз поданих платіжних документів, аналіз правових доводів відповідача, формування правової позиції позивача, підготовку письмових пояснень, аналіз правових наслідків часткового погашення боргу, підготовку заяви про часткову відмові від позову, підготовку заяви про розподіл судових витрат, підготовку детального опису правничої допомоги. Орієнтовний час виконання до 1 години.

Суд звертає увагу на те, що надані позивачем документи на підтвердження розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію, зокрема, пропорційності, співмірності та розумної необхідності таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у додаткових постановах Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18, від 18.06.2019 у справі №922/3787/17, а також у постанові Верховного Суду від 25.08.2022 у справі № 911/3323/14.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом. Вирішення питання розподілу судових витрат суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони ураховуючи як те, чи були вони фактично несені, так і оцінювати їх необхідність (постанова КЦС ВС від 23.10.2024 у справі №753/25081/21).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Стосовно того, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, вже висловлювалася Велика Палата Верховного Суду (пункт 21 додаткової постанови від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 підтримала цей висновок.

Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Тобто, норми, якими встановлено, що «суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони» та «суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачем відповідне клопотання» не є тотожними за своєю суттю, що фактично відповідає висновку, викладеному у вищевказаній постанові.

Здійснивши аналіз заявленого позивачем розміру витрат на правничу допомогу у співвідношенні із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, суд встановив, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданими адвокатом обсягом послуг, втраченим ним часом на надання таких послуг та не відповідають критерію розумної необхідності.

Суд звертає увагу на таке.

Відповідно до ч. 6 ст. 129 ГПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Суд встановив, що попередній розмір витрат на професійну правничу допомогу, зазначений позивачем у позовній заяві, становить 15 000,00 грн.

У заяві від 16.03.2026 позивач просить стягнути з відповідача 30 000,00 грн., однак жодним чином не доводить суду, що позивач не міг передбачити такі витрати на час подання попереднього розрахунку.

Як вбачається з додаткової угоди №2 від 12.03.2026 розмір гонорару збільшився у зв`язку з поданням відповідачем відзиву на позовну заяву. Суд зазначає, що подання відзиву на позовну заяву це гарантоване право відповідача, а тому позивач, при зверненні до суду мав можливість передбачити понесення витрат у зв`язку з його поданням та мав можливість врахувати такі витрати в попередньому розрахунку.

Крім того, суд також встановив, що предмет спору у справі не є складним для спеціаліста-правника, не потребував складного аналізу правових норм та судової практики; підготовка процесуальних документів не становила складності та не потребувала багато часу адвоката. Суд враховує, що адвокат не витрачав додатковий час на прибуття для участі у судових засіданнях.

Послуга підготовки позовної заяви включає в себе вивчення судової практики, визначення вірного способу захисту, формування правової позиції, огляд та аналіз доказів відтак виокремленні таких послуг вчинено з метою штучного збільшення кількості наданих послуг.

Також суд відзначає, що підготовка, обґрунтування, оформлення та подання будь-якої заяви направлені на вчинення комплексу дій адвокатом, що стосується відповідної заяви, та не вимагає значних знань та зусиль у кваліфікованого спеціаліста, щоб виокремлювати таку послугу, як подання такої заяви до суду.

Заява сторони про розподіл судових витрат фактично є дією, спрямованою на реалізацію стороною свого права лише на подання доказів щодо витрат, які вже понесені такою стороною.

З огляду на це подання стороною заяви про розподіл судових витрат не може бути ототожнено з витратами на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом справи по суті спору.

Отже, заява про стягнення/розподіл судових витрат є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню (постанова ОП КГС ВС від 02 лютого 2024 року у справі №910/9714/22).

З огляду на викладене, суд вважає заявлену суму судових витрат позивача на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн. дійсно розумно необхідною, домірною та обґрунтованою, тому саме така сума належить до включення до судових витрат по справі та розподілу між сторонами відповідно до ст. 129 ГПК України.

Суд включає до судових витрат по справі витрати позивача на професійну правову допомогу в сумі 10 000,00 грн., та покладає на відповідача відшкодування позивачу вказаних витрат повністю.

Керуючись статтями 4, 12, 73-92, 126, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар Оіл» задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бров Міт Агро» (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, 20А, офіс 11, ідентифікаційний код 43407189)

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар Оіл» (39701, Полтавська область, Кременчуцький район, с. Піщане, вул. Благодатна, буд.8, офіс 1, ідентифікаційний код 40151529)

182 430,00 грн. (сто вісімдесят дві тисячі чотириста тридцять гривень нуль копійок) пені,

216 121,60 грн. (двісті шістнадцять тисяч сто двадцять одну гривню шістдесят копійок) штрафу,

31 870,00 грн. (тридцять одну тисячу вісімсот сімдесят гривень нуль копійок) процентів річних,

76 540,00 грн. (сімдесят шість тисяч п`ятсот сорок гривень нуль копійок) інфляційних втрат.

10 186,34 грн. (десять тисяч сто вісімдесят шість гривень тридцять чотири копійки) судового збору,

10 000,00 грн. (десять тисяч гривень нуль копійок) витрат на професійну правничу допомогу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Конюх