ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2026 Справа № 914/3243/25

місто Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі

головуючий суддя:Рим Т. Я.,
судді:Манюк П. Т., Прядко О. В.,
розглянув у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання

апеляційну скаргу:Дочірнього підприємства "Санаторій "Моршинкурорт" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздорониця",
на додаткове рішення:Господарського суду Львівської області від 09.02.2026, ухвалене під головуванням судді Король М. Р.,
у справі

за позовом:Дочірнього підприємства "Санаторій "Моршинкурорт" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздорониця" (надалі ДП "Санаторій "Моршинкурорт", Позивач або Апелянт),
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Львів" (надалі ТОВ "Енергозбереження Львів" або Відповідач),
про:стягнення 50'612,04 гривень.
I. ПРОЦЕДУРИ

1. Позивач звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до Відповідача про стягнення 50 612,04 грн, з яких 39'006,00 грн інфляційних утрат та 11'606,04 грн 3 % річних.

2. Рішенням від 16.01.2026 місцевий суд позовні вимоги задовольнив у повному обсязі.

3. Після ухвалення рішення Позивач подав заяву про відшкодування 27'300,00 грн витрат на професійну правничу допомогу (надалі Заява).

4. Додатковим рішенням від 09.02.2026 Господарський суд Львівської області заяву задовольнив частково, стягнув з Відповідача на користь Позивача 7'000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

5. Указане рішення мотивовано тим, що підготовка цієї справи до розгляду в суді не потребувала значних затрат часу, великого обсягу юридичної і технічної роботи, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин після відкриття провадження у справі не змінювалося, суду не було надано доказів на підтвердження ступеня складності справи, вирішення нових правових питань.

6. Місцевий суд дійшов висновку, що заявлений розмір витрат неспівмірний з предметом спору та не відповідає обсягу фактично виконаних адвокатом робіт (аналіз матеріалів, підготовка позовної заяви і відповіді на відзив), витраченому часу, кількості наданих послуг, ціні позову й значенню справи для сторони.

7. Не погодившись із указаним рішенням, Дочірнього підприємства "Санаторій "Моршинкурорт" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздорониця" подало апеляційну скаргу до Західного апеляційного господарського суду.

8. Ухвалою від 13.02.2026 Західний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань.

9. Учасники справи отримали ухвалу про відкриття апеляційного провадження у справі 13.02.2026 (том 2, а. с. 66-68).

10. Отримавши від сторін усі заяви по суті справи, суд вважає за можливе ухвалити цю постанову.

II. АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція апелянта

11. Додаткове рішення від 09.02.2026 року у справі № 914/3243/25 ухвалене без повного з`ясування обставин, які мають значення для справи, та з порушенням норм процесуального права.

12. Суд першої інстанції помилково виходив з того, що розгляд справи у спрощеному провадженні та її малозначність автоматично зумовлюють менший обсяг роботи адвоката. Насправді письмовий розгляд без виклику сторін вимагає максимально повної підготовки доказів і правової позиції, тому не може бути підставою для зменшення витрат на правничу допомогу.

13. Суд безпідставно визнав підготовку справи незначною, хоча вона вимагала детального хронологічного аналізу виконання рішення у справі № 914/2693/24 для визначення дат прострочення зобов`язання, складних інфляційних обчислень (математичних моделювань) та дослідження актуальної практики застосування статті 625 Цивільного кодексу України.

14. Твердження Відповідача і суду про повторюваність документів із справи № 914/2693/24 є безпідставним, оскільки предмет доказування у справах різний, а використання адвокатом власних напрацьованих правових позицій є проявом професійності та не може бути підставою для зменшення вартості правничої допомоги.

15. Суд першої інстанції, пославшись у додатковому рішенні на практику Верховного Суду, застосував її формально та перекручено, фактично проігнорувавши ключові принципи розподілу судових витрат.

16. Відповідач не довів неспівмірності витрат жодними доказами, обмежившись оціночними твердженнями про їх завищеність, тоді як обов`язок такого доведення покладається саме на нього. Попри це суд без належних доказів зменшив розмір витрат, чим порушив принцип змагальності.

17. Оскільки витрати фактично сплачені клієнтом, їх довільне зменшення судом є безпідставним втручанням у свободу договору та у правовідносини "адвокат-клієнт".

18. Апелянт визначив розмір гонорару з урахуванням стандартів НААУ та рішень Ради адвокатів України, зокрема від 15.12.2023 № 135 (у редакції 2024-2025 років), яке гарантує адвокату право самостійно встановлювати вартість години роботи залежно від витраченого часу, кваліфікації та ринкової кон`юнктури. Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики такий гонорар має бути "розумним", проте він не може бути "демпінговим", оскільки це підриває престиж професії.

19. Ринкова погодинна ставка адвоката з господарської спеціалізації у Львові у 2025-2026 роках становить орієнтовно 3'000,00-5'500,00 грн/год, тому ставка 4'200,00 грн/год є типовою та економічно обґрунтованою з огляду на податки, офісні, технологічні й професійні витрати адвокатського об`єднання. Зменшивши відшкодування до 7'000,00 грн за всю справу, суд фактично оцінив роботу адвоката приблизно у 1'000 грн/год та знецінив реальну вартість правничої допомоги.

20. Заперечення Відповідачем розміру адвокатських витрат у цій справі свідчить про недобросовісну та суперечливу поведінку. Адже Відповідач, усвідомлюючи наявність боргу та правильність розрахунків, не виконав зобов`язання добровільно і сплатив кошти лише після ухвалення рішення, чим обумовив необхідність звернення Позивача до суду та понесення ним неминучих судових витрат.

Відзив

21. Додаткове рішення Господарського суду Львівської області є законним та обґрунтованим.

22. Заявлена Позивачем сума 27'300,00 грн є непропорційною до ціни позову (50'612,04 грн) та не відповідає складності справи. Справа була малозначною, розглядалася у спрощеному провадженні без виклику сторін і не потребувала значного обсягу юридичної роботи чи дослідження нових правових питань. Крім того, предмет спору зводився лише до нарахування інфляційних втрат та 3 % річних за новий період, тоді як основне зобов`язання вже було встановлено рішенням суду у справі № 914/2693/24, у якій представником Позивача виступало те саме адвокатське об`єднання.

23. Сам факт укладення договору про надання правничої допомоги та оплати гонорару не зобов`язує суд компенсувати такі витрати у повному обсязі, оскільки суд повинен оцінити їх реальність, необхідність та розумність з огляду на конкретні обставини справи.

24. Врахувавши зазначені критерії, суд першої інстанції дійшов висновку про неспівмірність заявлених витрат і правомірно зменшив їх до 7'000,00 гривень.

III. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

25. Відповідно до приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

26. Згідно з частиною 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Загальні засади регулювання відшкодування витрат на професійну правничу допомогу

27. Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

28. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

29. Згідно з частиною 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України).

30. Приписи частин 2 та 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначають, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

31. Частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

32. Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

33. Згідно з частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

34. Відповідно до частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Щодо витрат Позивача на професійну правничу допомогу

35. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 27 300,00 грн Позивач надав суду першої інстанції:

35.1. Договір про надання правничої допомоги № 16/10/2025-1 а від 16.10.2025 (том 1, а. с. 239-241), у пункті 6.1 якого сторони дійшли згоди, що вартість послуг, передбачених п. 1.2. цього Договору, буде визначена у Додаткових угодах до цього договору.

35.2. Додаткову угоду № 1 від 17.10.2025 до договору про надання правничої допомоги № 16/10/2025-1а від 16.10.2025 (том 1, а. с.242-243), у пункті 1.2.1 якої сторони визначили, вартість однієї години роботи адвоката адвокатського об`єднання в розмірі 4'200,00 гривень.

35.3. Звіт від 31.10.2025 про виконання Договору про надання правничої допомоги № 16/10/2025-1а від 16.10.2025 (том 1, а. с.245). Із зазначеного звіту вбачається, що адвокат здійснив підготовку позовної заяви, витративши 3,5 години, вартість яких становить 14'700,00 гривень.

35.4. Рахунок-фактуру від 31.10.2025 на суму 14'700,00 грн (том 1, а. с. 244).

35.5. Платіжну інструкцію № 26324 від 28.11.2025 на суму 14'700,00 грн (том 1, а. с. 247).

35.6. Звіт від 05.01.2026 про виконання Договору про надання правничої допомоги № 16/10/2025-1а від 16.10.2025 (том 1, а. с. 249). Із зазначеного звіту вбачається, що адвокат здійснив відповіді на відзив, витративши 3 години, вартість яких становить 12'600,00 гривень.

35.7. Рахунок-фактуру від 05.01.2026 на суму 12'600,00 грн (том 1, а. с. 248).

35.8. Платіжну інструкцію № 26803 від 23.01.2026 (том 1, а. с. 251) на суму 12'600,00 гривень.

Обґрунтованість суми, стягнутої судом першої інстанції

36. Насамперед колегія суддів зазначає, що згідно з частиною 1 та 2 статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

37. Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою першої заяви по суті спору, оскільки пов`язаний із реалізацією основних функцій інституту судових витрат. З одного боку він забезпечує компенсаційну функцію, надаючи стороні можливість у подальшому отримати відшкодування витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, а з іншого виконує превентивну функцію, спрямовану на вплив на процесуальну поведінку учасників справи.

38. Верховний Суд у постанові від 11.01.2024 у справі № 924/423/23 зазначив, що подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат.

39. У позовній заяві Позивач не навів попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат на професійну правничу допомогу. Разом із тим колегія суддів враховує, що представник Позивача здійснював процесуальні дії у справі, зокрема подавав заяви по суті спору, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

40. Оцінюючи правомірність висновків суду першої інстанції щодо розподілу та розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів враховує підходи щодо критеріїв їх компенсації, сформовані у практиці Верховного Суду.

41. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19 зазначила, що нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

42. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (аналогічні висновки викладено в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

43. Суд повинен враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом (аналогічний висновок викладено в додатковій постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 925/1545/20, постанові Верховного Суду від 19.01.2026 у справі № 914/980/24).

44. При цьому сам по собі договір між клієнтом і адвокатом не є обов`язковим для суду, оскільки компенсації підлягають лише фактично понесені та необхідні витрати.

45. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 зазначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (такий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20, від 03.02.2026 у справі № 910/15746/24, від 10.02.2026 у справі № 910/15159/24, від та інших).

46. З урахуванням наведених підходів колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що заявлений до відшкодування розмір витрат у сумі 27'300,00 грн не є співмірним із предметом спору, обсягом фактично виконаних адвокатом робіт, витраченому часу, кількості наданих послуг, і значенню справи для сторони.

47. Заперечення Апелянта проти висновків суду щодо неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованими (пункти 12-16 постанови).

48. Справа розглядалася у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, не містила складних правових питань, а ціна позову становила 50'612,04 гривень. Водночас заявлена до відшкодування сума 27'300,00 грн перевищує половину цієї суми, що свідчить про її очевидну неспівмірність предмету позову.

49. Робота адвоката обмежилась підготовкою двох заяв по суті справи (позовної заяви та відповіді на відзив) без участі у судових засіданнях. При цьому виклад обставин у позовній заяві у цій справі здебільшого відтворює виклад обставин позову у справі № 914/2693/24, а правове обґрунтування нарахування інфляційних втрат і трьох відсотків річних в обох справах є фактично аналогічним. Крім того, відповідь на відзив переважно дублює текст позову і, з огляду на відсутність заперечень Відповідача проти заявлених вимог, її підготовка об`єктивно не була необхідною.

50. Відтак обсяг виконаної адвокатом роботи не є співмірним заявленому розміру витрат і не свідчить про їх реальну необхідність для розгляду справи.

51. Доводи про те, що письмовий розгляд потребує більшої підготовки (див. пункт 11 цієї постанови), є помилковими. Вимоги до належності та достатності доказів є однаковими незалежно від виду провадження, а формування обґрунтованої правової позиції є обов`язком представника сторони і саме по собі не зумовлює істотного збільшення розміру компенсації.

52. Безпідставними є й аргументи апелянта про те, що підготовка справи вимагала складного хронологічного аналізу виконання рішення у справі № 914/2693/24, визначення дат прострочення та проведення складних розрахунків (див. пункт 13 цієї постанови).

53. Нарахування здійснювалося щодо трьох грошових зобов`язань. Апелянт не обґрунтував, що визначення періодів прострочення було складним та не пояснив у чому саме полягав підвищений обсяг виконаної роботи. Не доведено і того, що розрахунки виконувалися із застосуванням особливих підходів чи вручну, а не за допомогою загальнодоступних електронних сервісів для розрахунку інфляційних втрат і трьох відсотків річних.

54. Крім того, практика застосування статті 625 Цивільного кодексу України щодо порядку нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних є сталою, а доводів про її суперечливість чи неоднозначність, що потребувало поглибленого правового аналізу, Апелянт не навів.

55. Колегія суддів відхиляє також доводи апелянта, зазначені у пункті 14 цієї постанови.

56. Незважаючи на відмінність предмета доказування, спір у цій справі прямо випливає з невиконання рішення у справі № 914/2693/24, а її фактичні обставини були вже відомі представнику сторони, оскільки адвокат Бауман Ю. Т. представляв інтереси Позивача у її розгляді. Відтак необхідності у повторному ґрунтовному аналізі матеріалів не було, а виконані дії обмежувалися встановленням факту прострочення та уточненням розрахунків.

57. Посилання Апелянта на втручання суду у свободу договору (див. пункти 17-19 цієї постанови) є помилковим. Суд не змінює і не визнає недійсними домовленості між адвокатом і клієнтом та не оцінює правомірність погодженої ними погодинної ставки, оскільки предметом його оцінки є лише визначення тієї частини витрат, яка може бути покладена на іншу сторону спору. Тому підтвердження фактичної сплати гонорару та відповідність його ринковим ставкам саме по собі не зумовлює автоматичного стягнення всієї суми (див. пункт 45 цієї постанови).

58. Колегія суддів відхиляє й доводи, зазначені у пункті 20 цієї постанови, адже заперечення стороною розміру судових витрат є процесуальним правом Відповідача і не залежить від зайнятої ним позиції по суті спору. Апеляційний суд не бере до уваги доводи, що зазначені у пункті 16 цієї постанови, оскільки вони не впливають на правильність висновків місцевого суду. Навіть за відсутності належних доказів неспівмірності судових витрат з боку іншої сторони суд не позбавлений права відмовити у розподілі визначених витрат повністю або частково.

59. Не є істотними аргументи Позивача, зазначені у пункті 15 цієї постанови, оскільки наведені місцевим судом правові позиції не змінюють установлених обставин та не спростовують обґрунтованість розміру стягнутих витрат.

IV. Висновки

60. Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

61. Апелянт не спростував висновки суду першої інстанції, додаткове рішення від 09.02.2026 прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 73, 74, 76, 77, 78, 79, 91, 114, 238, Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Санаторій "Моршинкурорт" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздорониця" залишити без задоволення.

2. Додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 09.02.2026 у справі № 914/3243/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції в порядку та строки, визначені статтями 287, 288 Господарського процесуального кодексу України. Касаційну скаргу подають безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т. Я. Рим

Судді П. Т. Манюк

О. В. Прядко