РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2026Справа № 910/335/26
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства «РВС БАНК»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРКОНСАЛТРЕЙД»

про стягнення 87 369,33 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшов позов Акціонерного товариства «РВС БАНК» до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРКОНСАЛТРЕЙД» про стягнення 87 369,33 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором оренди нежитлового приміщення від 01.12.2020 № В122020/1 в частині сплати орендних платежів за період з 01.12.2020 по 31.12.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2026 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позову.

26.01.2026 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 відкрито провадження у справі № 910/15018/25, постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання), визначено сторонам строки для надання відзиву, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив.

У зв`язку з встановленими судом обставинами відсутності у відповідача зареєстрованого електронного кабінету у підсистемі Електронний Суд ЄСІКС, суд на виконання приписів ч. 7 ст. 42 ГПК України звернув увагу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРКОНСАЛТРЕЙД» про наявність у нього обов`язку зареєструвати свій електронний кабінет та про можливість ознайомлення з матеріалами справи через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему або її окрему підсистему (модуль), що забезпечує обмін документами.

На виконання приписів ч. 5 ст. 176 ГПК України суд надіслав копію ухвали про відкриття провадження у справі № 910/335/26 на адресу відповідача, яка зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (03134, місто Київ, вул.Сосніних Сім`ї (Івана Дзюби), будинок 3). Однак, конверт із копію ухвали Господарського суду міста Києва від 02.02.2026, що був надісланий відповідачу, повернувся до суду не врученим, із зазначенням причини «адресат відсутній».

Частиною 6 ст. 242 ГПК України передбачено, що днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, враховуючи підставу повернення конверту із ухвалою суду від 02.02.2026, з урахуванням наведених приписів ст. 242 ГПК України, слід вважати, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи.

При цьому, за змістом ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі від 02.02.2026 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Станом на момент ухвалення даного рішення від відповідача письмового відзиву на позовну заяву до суду не надходило, як і не надходило будь-яких заяв чи клопотань по справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Оскільки відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

01.12.2020 між Публічним акціонерним товариством «РВС БАНК» (надалі - позивач, орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРКОНСАЛТРЕЙД» (надалі - відповідач, орендар) було укладено Договір оренди нежитлового приміщення № В122020/1 (надалі - Договір).

Згідно з п.п. 1.1., 2.1. Договору та Акту приймання-передачі приміщення від 01.12.2020 позивач передав відповідачу за плату на визначений в договорі строк в користування нежитлове приміщення №29 площею 202,40 кв,м, ідентифіковане в Додатку № 1 до Договору, розташоване на четвертому поверсi в будiвлi, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Вiскозна, 17-А (надалі - приміщення), для складських потреб.

Приміщення вважається переданим в оренду з дня підписання сторонами Акту приймання-передачі приміщення (п. 3.3 Договору).

Орендар після припинення дії цього Договору повинен повернути орендодавцю приміщення у стані, не гіршому від стану, в якому воно було прийнято орендарем в оренду, з урахуванням природного, фактичного зносу (п. 3.7. Договору).

Строк оренди приміщення розпочинається з дати передачі орендарю приміщення, що оформлюється відповідним актом приймання-передачі та закінчується 31.12.2021 (п. 4.1 Договору).

Строк оренди може бути змінений лише за взаємною згодою сторін (п. 4.2. Договору).

Як вбачається із умов п. 4.3. Договору, сторони домовилися, що строк оренди та відповідно строк дії Договору продовжується лише в тому випадку, якщо сторонами про це буде укладено додатковий договір. Цей Договір не продовжується автоматично у випадку направлення повідомлення про це від будь-якої із сторін або не направлення повідомлення щодо заперечень проти продовження строку дії Договору оренди.

За оренду приміщення орендар вносить орендну плату в національній валюті України в розмірі, встановленому цим договором на підставі виставлених орендодавцем рахунків (п. 5.1 Договору).

Розмір щомісячної орендної плати за цим Договором становить 14 168,00 грн, з урахуванням податку на додану вартість. Індексація орендної плати не здійснюється (п. 5.2 Договору).

Внесення орендної плати та підписання актів виконаних послуг здійснюється до 10 числа поточного місяця шляхом переказу грошових коштів у відповідній сумі на поточний рахунок орендодавця. Відмова від підписання актів не звільняє від обов`язків внести орендну плату (п. 5.3 Договору).

Відповідно до п. 5.4. Договору першим днем строку, за який орендар повинен вносити орендну плату за оренду приміщення є день підписання сторонами акту приймання-передачі приміщення в оренду. Якщо днем початку перебігу строку, за який відповідно до умов цього договору повинна вноситься орендна плата за оренду приміщення, буде не перше число відповідного календарного місяця, або днем закінчення такого строку буде не останній день відповідного календарного місяця, то за ці календарні місяці орендар вносить орендну плату за оренду приміщення в сумі, пропорційній кількості днів у такому календарному місяці, за які відповідно до умов цього договору повинна вноситися орендна плата.

Вартість фактично спожитих комунальних послуг (електроенергія, водовідведення, вивіз сміття тощо), що відносяться до приміщення, включається в склад щомісячної орендної плати (п. 5.5. Договору).

Орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і в повному обсязі (п. 6.3.5 Договору).

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2021 (п.п. 14.1., 14.2. Договору).

Пунктом 12.4. Договору сторони домовилися, що орендодавець має право припинити дію цього Договору (розірвати Договір в односторонньому порядку), направивши про це орендареві повідомлення не менш як за 20 (двадцять) календарних днів в кожному з наступних випадків:

a) орендар використовує приміщення всупереч цільовому призначенню відповідно до умов цього Договору та таке порушення не усунуте протягом 5 (п`яти) календарних днів після направлення орендодавцем повідомлення про це;

b) орендар двічі протягом календарного року більш ніж на десять (10) календарних днів поспіль затримує виконання грошових зобов`язань відповідно до цього Договору оренди та таке порушення не усунуте протягом 5 (п`яти) календарних днів після направлення орендодавцем повідомлення про це;

c) орендар прострочить прийняття приміщення або початок використання приміщення за цільовим призначенням більш як на 10 (десять) календарних днів, якщо в цьому будуть відсутні винні дії орендодавця;

d) орендар прострочив сплату будь-якого свого платежу за цим Договором більш як на 15 (п`ятнадцять) календарних днів та таке порушення не усунуте протягом 5 (п`яти) днів після направлення орендодавцем повідомлення про це;

e) проти орендаря подано заяву про банкрутство і судовий орган ухвалив рішення про відкриття провадження у справі про банкрутство орендаря;

f) в ЄДР внесено запис щодо орендаря «в стані припинення»;

g) орендар передає в суборенду або передає володіння приміщенням (на будь-яких підставах), або його частину третій особі без письмового дозволу орендодавця;

h) орендар передає свої права та/або обов`язки відповідно до цього Договору третій особі без попередньої письмової згоди орендодавця;

i) припинять дію або стануть недійсними (не чинними) будь-які дозволи, ліцензії, патенти тощо, які необхідно мати орендареві для використання приміщення за цільовим призначенням та таке порушення не усунуте протягом 5 (п`яти) календарних днів після направлення орендодавцем повідомлення про це;

j) у разі виникнення будь-яких інших обставин, визначених як такі, що припиняють дію цього Договору відповідно до інших положень цього Договору або законодавства України.

Судом встановлено, що позивач передав, а відповідач прийняв в користування нежитлове приміщення, обумовлене укладеним сторонами Договором оренди, про що сторони склали акт приймання-передачі приміщення від 01.12.2020.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на порушення відповідачем його грошового зобов`язання перед позивачем за укладеним сторонами договором та просив стягнути з відповідача заборгованість по орендній платі за період з 01.12.2020 року по грудень 2021 року в розмірі 87 369,33 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов таких висновків.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, (надалі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.

Відповідно до положень 1, 6 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Частинами 1, 4 ст. 286 ГК України визначено що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 Цивільного кодексу України, статей 283, 284, 286 Господарського кодексу України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором оренди у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Як вбачається із поданої позивачем виписки по особовому рахунку та розрахунку заборгованості, відповідачем за період з 12.2020 по 12.2021 сплачено коштів за оренду у загальному розмірі 85 008,00 грн, в той час як за кожен місяць оренди за вказаний період позивачем відповідно до умов Договору нараховувалась орендна плата у розмірі 14 168,00 грн, а у грудні 2021 року нараховано 2361,33 грн, що в загальній сумі склало 172 377,33 грн.

Отже, залишок несплаченої відповідачем суми боргу за оренду становить 87 369,33 грн.

Відповідач доказів, які б підтверджували оплату ним заборгованості перед позивачем по орендній платі за період з грудня 2020 року по грудень 2021 року в розмірі 87 369,33 грн не надав та свого обов`язку щодо сплати вказаної суми не спростував.

Таким чином, суд визнає вимоги позивача про стягнення з відповідача орендних платежів у розмірі 87 369,33 грн обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «РВС БАНК» у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРКОНСАЛТРЕЙД» (вул. Сім`ї Сосніних (Івана Дзюби), буд. 3, м. Київ, 03134, ідентифікаційний код 42782303) на користь Акціонерного товариства «РВС БАНК» (вул. Введенська, буд. 29/58, м. Київ, 04071, ідентифікаційний код 38949797) заборгованість в розмірі 87 369 грн. 33 коп. та 2 662 грн. 40 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано: 09.04.2026.

Суддя Т. Ю. Трофименко