РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.03.2026Справа № 910/10198/25

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді ДЖАРТИ В. В., розглянувши без виклику (повідомлення) представників сторін в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Акрон Сервіс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина"

про стягнення грошових коштів у розмірі 113 050 грн (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 07.09.2025 та 29.09.2025),

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Акрон Сервіс» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" (далі - відповідач) про стягнення 141 800,00 грн заборгованості за виконані роботи, з яких 69 700,00 грн складає основна заборгованість за договором № 23.04/19 від 23.04.2019, 37 500,00 грн - заборгованість за договором № 2.12/19 від 02.12.2019, 18 000,00 грн - заборгованість за договором № 29.07/20 від 29.07.2020 та 16 600,00 грн - заборгованість за договором № 30.09/20 від 01.10.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані ухиленням відповідача від оплати за виконані позивачем роботи (надані послуги) згідно договорів № 23.04./19 від 23.04.2019, № 2.12/19 від 02.12.2019, № 29.07/20 від 29.07.2020 та № 30.09/20 від 01.10.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.08.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін. В ухвалі суд визнав дану справу малозначною та ухвалив розгляд справи здійснювати без виклику представників сторін. При цьому, суд зобов`язав відповідача подати відзив на позовну заяву з доданням доказів, що підтверджують викладені в ньому обставини, протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

05.09.2025 через систему "Електронний суд" на адресу Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечує.

08.09.2025 через систему "Електронний суд" на адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог.

10.09.2025 через систему "Електронний суд" на адресу Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заява (відзив) на позов з урахуванням заяви позивача про зменшення позовних вимог, в якій проти позову заперечує.

29.09.2025 через систему "Електронний суд" на адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, яка є тотожною заяві, яка була подана до суду 08.09.2025.

29.09.2025 через систему "Електронний суд" на адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про намір подання у встановлений законодавством строк доказів розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Також, 29.09.2025 через систему "Електронний суд" на адресу Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли додаткові пояснення на позовну заяву в яких відповідач зазначає, що позивачем при здійсненні розрахунків розміру позовних вимого не враховано платіж на суму 66 500,00 грн згідно платіжної інструкції № 6901 від 22.09.2020 з призначенням платежу «оплата за електромонт.роботи зг. рах.№135 від 29.07.2020р. Дог.№29.07/20 в т.ч. ПДВ 20% 11083,33 грн»

Розглянувши подані позивачем заяви про зменшення позовних вимог, суд зазначає наступне.

У поданих заявах позивач повідомляє про зменшення позовних вимог після ознайомлення з відзивом та просить суд здійснювати розгляд справи щодо стягнення з відповідача 40 950,00 грн основного боргу за Договором № 23.04/19 від 23.04.2019, 37 500,00 грн - заборгованість за Договором № 2.12/19 від 02.12.2019, 18 000,00 грн - заборгованість за Договором № 29.07/20 від 29.07.2020 та 16 600,00 грн - заборгованість за Договором № 30.09/20 від 01.10.2020.

Право позивача на зменшення позовних вимог визначено у пункті 2 частини 2 статті 46 ГПК України.

Подані позивачем заяви про зменшення позовних вимог є аналогічними за змістом прохальної частини, відповідають вимогам чинного законодавства та підлягають прийняттю.

Подальший розгляд справи здійснюється з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 40 950,00 грн основного боргу за договором № 23.04/19 від 23.04.2019, 37 500,00 грн - заборгованість за договором № 2.12/19 від 02.12.2019, 18 000,00 грн - заборгованість за договором № 29.07/20 від 29.07.2020 та 16 600,00 грн - заборгованість за договором № 30.09/20 від 01.10.2020, а також судових витрат.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

23.04.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРОН СЕРВІС», як виконавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА», як замовником був укладений договір № 23.04/19 про виконання робіт (далі - договір № 23.04/19), за умовами якого позивач виконує електромонтажні роботи по встановленню обладнання системи контролю доступу в кабіни ліфтів (далі - роботи), а замовник приймає та оплачує виконані роботи.

Загальна вартість робіт по договору становить 209 100,00 грн за дев`ять ліфтів. За адресою: місто Київ, вулиця Богданівська 7 Г (пункт 2.1 договору № 23.04/19).

Відповідно до пункту 3.1 договору № 23.04/19 замовник виконує попередню оплату у сумі 34 850,00 грн протягом п`яти календарних днів з моменту підписання договору по об`єкту. Далі кожного місяця до 20 числа протягом п`яти місяців замовник зобов`язується сплачувати по 34850,00 грн (травень 2019 року - жовтень 2019 року). Оплата за цим договором провадиться на основі рахунків виконавця.

Згідно з пунктом 5.1 договору № 23.04/19 приймання-передача закінченої частини робіт проводиться сторонами протягом трьох робочих днів з моменту повідомлення виконавцем замовника про готовність робіт. Замовник підписує акт, засвідчує підпис печаткою (якщо він її використовує) і у триденний строк повертає один примірник виконавцю. У випадку, якщо замовник у триденний строк не надав виконавцю підписаний зі своєї сторони примірник акту і не надав письмову мотивовану відмову від прийняття робіт, роботи вважаються такими, що виконані виконавцем якісно та у повному обсязі.

Замовник - ТОВ «ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА» в порушення умов укладеного договору № 23.04/19 не у повному обсязі виконало свій обов`язок щодо здійснення оплати робіт згідно з відповідним графіком, внаслідок чого за відповідачем обліковується заборгованість за вересень 2019 року та жовтень 2019 року в розмірі 40 950,00 грн.

На підтвердження своїх доводів ТОВ «АКРОН СЕРВІС» представило суду копії Акту надання послуг № 62 від 30.09.2019, рахунку на оплату № 49.2 від 30.09.2019, Акту № 91.1 від 31.10.2019, рахунку на оплату № 71.1 від 31.10.2019, копії платіжних інструкцій: № 3809 від 21.11.2019 на суму 34 850,00 грн, № 3083 від 16.09.2019 на суму 34 850,00 грн, № 2548 від 16.07.2019 на суму 34 850,00 грн, № 2003 від 20.05.2019 на суму 34 850,00 грн, № 3810 від 21.11.2019 на суму 28 750,00 грн, що здійснення відповідачем оплати робіт за спірним договором № 23.04/19.

З метою досудового врегулювання спору позивачем було направлено на адресу відповідачу вимогу від 28.07.2025 щодо виконання зобов`язання по договору № 23.04/19 та повторно скерував рахунки на оплату та акти виконаних робіт. Вказана вимога згідно з інформацією надавача послуг поштового зв`язку АТ «Укрпошта» отримана ТОВ «ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА» 01.08.2025, проте залишена без виконання та відповіді.

Позивач також зазначає, що додатковим фактом виконання позивачем зобов`язання щодо виконання робіт за договором № 23.04/19 підтверджується також самим фактом укладення договору № 2.12/19 про надання послуг з обслуговування та ремонту обладнання системи контролю доступу до ліфта в тому ж будинку де встановлювалося обладнання за договором № 23.04/19.

Так, 02.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРОН СЕРВІС», як виконавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА», як абонентом, був укладений договір про надання послуг з обслуговування та ремонту обладнання системи контролю доступу до ліфта (далі - договір № 2.12/19), за умовами якого ТОВ «ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА» доручила, а виконавець прийняв на себе зобов`язання з технічного обслуговування і ремонту устаткування контролю доступу до ліфтів, підтримки ключів (далі - Система), встановлена за адресою вулиця Богданівська 7Г. Устаткування підлягає ремонту і технічного обслуговування, складається з блоків електроніки і комутації, блока живлення, дротової мережі, встановлені виконавцем. Технічне обслуговування включає: прийом дзвінків (заявок), налаштування ПЗ, ремонт, профілактику устаткування контролю доступу до ліфтів, проведення планових профілактичних оглядів, технічну підтримку електронних ключів користувачів тощо.

Згідно з пунктом 2.2 договору № 2.12/19 абонент зобов`язався у повному обсязі в терміни, зазначені в договорі оплачувати абонентську плату за обслуговування системи.

Відповідно до пункту 4.1 договору № 2.12/19 вартість робіт з технічного обслуговування системи становить 7 500,00 грн з ПДВ на місяць. Оплата робіт здійснюється щомісячно абонентом, не пізніше 25-го числа місяця (пункт 4.2 договору № 2.12/19).

Пунктом 5.1 договору № 2.12/19 цей договір вступає в силу з моменту підписання та вважається дійсним протягом календарного року. Якщо за 30 календарних днів до закінчення терміну дії договору жодна зі сторін не заявила в письмовому вигляді про його розірвання договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік.

За період з грудня 2019 року по вересень 2022 року включно позивач надав послуги відповідачу на загальну суму 247 500,00 грн, з яких відповідачем оплачено частково на суму 210 000,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями, копії яких додатні до матеріалів справи. Внаслідок наведеного за ТОВ «ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА» обліковується заборгованість за договором № 2.12/19 у розмірі 37 500,00 грн. Також на підтвердження здійснення розрахунків між сторонами за договором № 2.12/19 в матеріалах справи міститься підписаний Акт звірки взаєморозрахунків станом на 31.12.2021.

При цьому зі змісту умов договору не вбачається підтвердження надання послуг відповідними актами/накладними тощо, а такі послуги мають бути оплачені абонентом за фактом їх надання щомісячно.

29.07.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРОН СЕРВІС», як виконавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА», як замовником був укладений договір № 29.07/20 про виконання робіт (далі - договір № 29.07/20), за умовами якого позивач виконує електромонтажні роботи по встановленню обладнання системи контролю доступу в кабіни ліфтів (далі - роботи), а замовник приймає та оплачує виконані роботи.

Загальна вартість робіт по договору становить 84 500,00 грн за три ліфти. За адресою: місто Київ, вулиця Богданівська 7 Д (пункт 2.1 договору № 29.07/20).

Відповідно до пункту 3.1 договору № 29.07/20 замовник виконує попередню оплату у сумі 66 500,00 грн протягом п`яти календарних днів з моменту підписання договору по об`єкту. Остаточний розрахунок здійснюється після виконання робіт у сумі 18 000,00 грн.

Замовник - ТОВ «ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА» в порушення умов укладеного договору № 29.07/20 не здійснило повної оплати за договором, внаслідок чого за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 18 000,00 грн.

На підтвердження своїх доводів ТОВ «АКРОН СЕРВІС» представило суду копії Акту надання послуг № 181.2 від 12.11.2020, рахунку на оплату № 185.1 від 10.11.2020.

З метою досудового врегулювання спору позивачем було направлено на адресу відповідачу вимогу від 20.05.2025 щодо виконання зобов`язання по договору № 29.07/20 та повторно скерував рахунок на оплату та акт виконаних робіт.

У відповідь на вказану вимогу 26.05.2025 відповідач скерував лист в якому заперечував дійсність Акту надання послуг № 181.2 від 12.11.2020, з підстав його неналежного оформлення та несвоєчасного скерування на адресу відповідача, натомість будь-яких зауважень щодо обсягу та якості робіт за вказаним договором ТОВ «ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА» у відповіді не наведено.

Позивач також зазначає, що додатковим фактом виконання позивачем зобов`язання щодо виконання робіт за договором № 29.07/20 підтверджується також самим фактом укладення договору № 30.09/20 про надання послуг з обслуговування та ремонту обладнання системи контролю доступу до ліфта в тому ж будинку де встановлювалося обладнання в тому ж будинку де встановлювалося обладнання за договором № 29.07/20.

Так, 01.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРОН СЕРВІС», як виконавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА», як абонентом, був укладений договір про надання послуг з обслуговування та ремонту обладнання системи контролю доступу до ліфта (далі - договір № 30.09/20), за умовами якого ТОВ «ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА» доручила, а виконавець прийняв на себе зобов`язання з технічного обслуговування і ремонту устаткування контролю доступу до ліфтів, підтримки ключів (далі - Система), встановлена за адресою вулиця Богданівська 7Д. Устаткування підлягає ремонту і технічного обслуговування, складається з блоків електроніки і комутації, блока живлення, дротової мережі, встановлені виконавцем. Технічне обслуговування включає: прийом дзвінків (заявок), налаштування ПЗ, ремонт, профілактику устаткування контролю доступу до ліфтів, проведення планових профілактичних оглядів, технічну підтримку електронних ключів користувачів тощо.

Згідно з пунктом 2.2 договору № 30.09/20 абонент зобов`язався у повному обсязі в терміни, зазначені в договорі оплачувати абонентську плату за обслуговування системи.

Відповідно до пункту 4.1 договору № 30.09/20 вартість робіт з технічного обслуговування системи становить 4 150,00 грн з ПДВ на місяць. Оплата робіт здійснюється щомісячно абонентом, не пізніше 25-го числа місяця (пункт 4.2 договору № 30.09/20).

Пунктом 5.1 договору № 30.09/20 цей договір вступає в силу з моменту підписання та вважається дійсним протягом календарного року. Якщо за 30 календарних днів до закінчення терміну дії договору жодна зі сторін не заявила в письмовому вигляді про його розірвання договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік.

Позивач зазначав, що у порушення умов укладеного договору ТОВ «ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА» ухиляється від оплати наданих послуг у липні-серпні 2021 року та липні-серпні 2022 року, внаслідок чого за відповідачем обліковується заборгованість за договором № 30.09/20 у розмірі 16 600,00 грн. Також на підтвердження здійснення розрахунків між сторонами за договором № 30.09/20 в матеріалах справи міститься підписаний Акт звірки взаєморозрахунків станом на 31.12.2021.

При цьому зі змісту умов договору не вбачається підтвердження надання послуг відповідними актами/накладними тощо, а такі послуги мають бути оплачені абонентом за фактом їх надання щомісячно.

Вищенаведені обставини в сукупності стали підставою звернення із цим позовом до суду, в межах якого ТОВ «АКРОН СЕРВІС» просить суд стягнути з ТОВ «ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА» 113 050,00 грн, з яких 40 950,00 грн основного боргу за договором № 23.04/19 від 23.04.2019, 37 500,00 грн - заборгованість за договором № 2.12/19 від 02.12.2019, 18 000,00 грн - заборгованість за договором № 29.07/20 від 29.07.2020 та 16 600,00 грн - заборгованість за договором № 30.09/20 від 01.10.2020.

Заперечуючи позовні вимоги ТОВ «ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА», у відзиві посилався на ненадання позивачем належних доказів у підтвердження позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з урахуванням наступних обставин.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на встановлену статтею 204 Цивільного кодексу України презумпцію правомірності правочину, суд приймає Договір про виконання робіт та Договір про надання послуг як належну підставу для виникнення у сторін взаємних цивільних прав та обов`язків.

За своєю правовою природою укладені між сторонами договір № 23.04/19 та договір №29.07/20 є договорами підряду.

За умовами частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до частини 1 статті 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором (частина 2 статті 844 Цивільного кодексу України).

За умовами частини 1 статті 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Згідно з частиною 1 статті 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Як вказано судом вище, підтверджено належними доказами та не спростовано сторонами умови договору № 23.04/19 та договору №29.07/20 передбачали внесення відповідачем попередньої оплати, яка була внесена останнім, що підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними інструкціями.

Згідно із статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, відповідачем до матеріалів справи не надано жодного листування з позивачем щодо відмови від виконання договору або порушення позивачем договору № 23.04/19 та договору №29.07/20.

Суд зауважує, що позивачем було направлено на адресу відповідачу вимогу від 28.07.2025 щодо виконання зобов`язання по договору № 23.04/19 та повторно скеровані рахунки на оплату та акти виконаних робіт.

У силу положень частини 4 статті 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Проте, Акт № 91.1 від 31.10.2019 відповідач залишив без підписання, а вимогу про сплату заборгованості без відповіді та задоволення.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відтак, здійснивши оцінку зібраних у справі доказів на предмет їх вірогідності та належності, суд приходить до висновку, що позивач виконав належним чином свої зобов`язання за Договором про виконання робіт № 23.06/21 від 23.06.2021, проте відповідач виконані роботи не оплатив.

Зважаючи на викладені обставини, суд приймає Акт № 91.1 від 31.10.2019 в якості належного доказу на підтвердження виконання та передання виконавцем замовникові робіт на суму 34 850,00 грн, не зважаючи що вказаний акт не містить підпису представника відповідача та не скріплений печаткою.

Також, позивачем було направлено на адресу відповідачу вимогу від 20.05.2025 щодо виконання зобов`язання по договору № 29.07/20 та повторно скерував рахунок на оплату та акт виконаних робіт.

З урахуванням приписів статті 882 Цивільного кодексу України суд дійшов висновку про те, що Акт надання послуг № 181.2 від 12.11.2020 є належним доказом на підтвердження виконання та передання виконавцем замовникові робіт на суму 18 000,00 грн. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що ТОВ «ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА» у відповіді на вимогу від 26.05.2025 не заперечувало ані обсягу, ані якості, ані самого факту виконання спірних робіт.

При цьому, умови договору про виконання робіт № 29.07/20 не містять посилань про наявність у відповідача обов`язку сплатити вартість виконаних позивачем робіт лише після реєстрації відповідної податкової накладної, що свідчить про необґрунтованість заперечень відповідача проти позову з посиланням на порушення виконавцем вимог статті 201 Податкового кодексу України та не звільняє Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" від обов`язку сплатити вартості виконаних позивачем робіт за договором.

З урахуванням наведеного, оскільки сума основного боргу відповідача за договором № 23.04/19 та договором №29.07/20, яка складає 40 950,00 грн та 18 000,00 грн відповідно, підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, тоді як відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про обґрунтовану відмову від прийняття таких робіт та підписання відповідного акту з переліком зауважень до виконаних робіт, а також не надав доказів погашення вказаної заборгованості перед позивачем, беручи до уваги відсутність будь-яких зауважень до фактично виконаних позивачем робіт, відображених в актах, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «АКРОН СЕРВІС» до відповідача про стягнення заборгованості за договором № 23.04/19 у розмірі 40 950,00 грн та за договором №29.07/20 у розмірі 18 000,00 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" заборгованості за договором про надання послуг № 2.12/19 у розмірі 37 500,00 грн та за договором № 30.09/20 у розмірі 16 600,00, суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 Цивільного кодексу України).

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається та відповідачем не оспорюється, що на виконання умов договору № 2.12/19 про надання послуг з обслуговування та ремонту обладнання системи контролю доступу до ліфта надав Товариству з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" послуги з технічного обслуговування і ремонту устаткування контролю доступу до ліфтів, підтримки ключів у період з грудня 2019 року по серпень 2022 року, з яких не було оплачено послуги на суму 37 500,00 грн (за грудень 2019 року, липень-серпень 2021 року, липень-серпень 2022 року). Суд зауважує, що умови укладеного договору передбачали щомісячний платіж в розмірі 7 500,00 грн. З представлених суду документів вбачається, що відповідачем здійснювалась оплата наданих послуг, натомість доказів оплати таких послуг за грудень 2019 року, липень-серпень 2021 року, липень-серпень 2022 року матеріали справи не містять. Відповідачем не спростований факт заборгованості з оплати вказаних послуг за спірний період.

Крім того, до матеріалів справи позивачем долучений акт звірки взаєморозрахунків за 2021 рік, складений, підписаний та скріплений печатками обох сторін, згідно з яким за відповідачем станом на 31.12.2021 обліковувалась заборгованість в розмірі 30 000,00 грн.

Також з наявних у матеріалах справи доказів вбачається та відповідачем не оспорюється, що на виконання умов договору № 30.09/20 про надання послуг з обслуговування та ремонту обладнання системи контролю доступу до ліфта у період з липень-серпень 2021 року та липень-серпень 2022 року надав Товариству з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" послуги з технічного обслуговування і ремонту устаткування контролю доступу до ліфтів, підтримки ключів, з яких не було оплачено послуги на суму 16 600,00 грн, що підтверджується долученими до справи підписаним сторонами Актом звірки взаєморозрахунків.

Як вбачається з пункту 5.1 договору №2.12/19 та договору 30.09/20 цей договір вступає в силу з моменту підписання та вважається дійсним протягом календарного року. Якщо за 30 календарних днів до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не заявила в письмовому вигляді про його розірвання, договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік.

Оскільки матеріали справи не містять, а відповідачем не надано суду доказів звернення будь-якої сторони договору із заявою про його розірвання, суд дійшов висновку, що договір №2.12/19 та договір № 30.09/20 був чинним у спірний період. Тлумачення умов вказаного договору дає підстави дійти висновку, що послуги, передбачені ним, надаються позивачем регулярно, безперервно, на постійній основі. Договір не містить умов про необхідність складання між сторонами щомісячних актів надання послуг, тощо, у зв`язку з чим суд відхиляє заперечення відповідача у вказаній частині.

Отже, оскільки у спірному періоді договір №2.12/19 та договір № 30.09/20 був чинним, зважаючи на характер послуг, що надаються за ним позивачем, суд дійшов висновку, що послуги надавались та відповідач зобов`язаний оплатити їх у розмірі та строки, встановлені договором.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач не заперечує самого факту отримання послуг, а лише вказує, що позивачем не надано доказів надання послуг у спірному періоді (зокрема, актів наданих послуг).

Водночас, матеріали справи також не містять доказів звернення відповідача до позивача з претензіями/вимогами щодо ненадання/неякісного надання послуг у спірному періоді.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що загальна сума наданих позивачем на умовах договору №2.12/19 та договору № 30.09/20 послуг становить 37 500,00 грн та 16 600,00 грн відповідно.

За умовами частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Враховуючи те, що сума основного боргу відповідача за договором №2.12/19 та договором № 30.09/20 про надання послуг з обслуговування та ремонту обладнання системи контролю доступу до ліфта, яка складає 37 500,00 грн та 16 600,00 грн відповідно, підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, у тому числі підписаним сторонами та скріпленим відбитками їх печаток актом звірки взаєморозрахунків, не оспорюється відповідачем і останній не надав докази, які свідчать про погашення наведеної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" означеної суми заборгованості.

Частиною 3 статті 13 та частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Оскільки, як зазначалось вище, судом установлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе грошові зобов`язання за договором № 23.0419, договором № 2.12/19, договором № 29.07/20 та договором № 30.09/20, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Акрон Сервіс" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" заборгованості у загальному розмірі 113 050,00 грн підлягають задоволенню.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п. 29). Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини, наведенні норми та беручи до уваги, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України наявності обставин, які б у своїй сукупності дали б змогу дійти протилежного висновку, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «АКРОН СЕРВІС» у повному обсязі.

Згідно з приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Акрон Сервіс» про стягнення грошових коштів у розмірі 113 050 грн (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 07.09.2025 та 29.09.2025) задовольнити повністю.

2. Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" (Україна, 01011, місто Київ, вулиця Печерський узвіз, будинок 19; ідентифікаційний ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Акрон Сервіс» (Україна, 01133, місто Київ, вулиця Євгена Коновальця, будинок 32; ідентифікаційний ) 113 050,00 грн заборгованості та 3 028,00 грн судового збору.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складене 26.03.2026.

СУДДЯ ВІКТОРІЯ ДЖАРТИ