ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2026 Справа № 914/3900/25

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Ростислава Матвіїва за участю секретаря судового засідання Ольги Махник, розглянув матеріали справи

за позовом: Фізичної особи - підприємця Семихатки Дмитра Олексійовича, село Мечебилове, Ізюмський район, Харківська область,

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Федькович Мар`яни Михайлівни, місто Дрогобич, Дрогобицький район, Львівська область,

предмет позову: стягнення 24 355, 65 грн,

підстава позову: безпідставне збереження коштів, завдання моральної шкоди,

за участю представників:

позивача: Семихатки Дмитра Олексійовича (в режимі відеоконференції),

відповідача: не з`явився;

ПРОЦЕС

1.1. До Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Фізичної особи - підприємця Семихатка Дмитра Олексійовича до Фізичної особи - підприємця Федькович Мар`яни Михайлівни про стягнення 24 355, 65 грн.

1.2. Ухвалою від 29.12.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 28.01.2026.

1.3. Хід розгляду справи відображено в попередніх ухвалах суду, а також протоколах судових засідань. Зокрема, у судовому засіданні 25.02.2026 суд закрив підготовче провадження та призначив судове засідання для розгляду справи по суті на 11.03.2026. З огляду на першу неявку представника відповідача у судове засідання з розгляду справи по суті суд 11.03.2026 відклав розгляд справи по суті до 25.03.2026.

1.4. Відводів складу суду не заявлено.

1.5. В судовому засіданні з розгляду справи по суті 25.03.2026 в режимі відеоконференцзв`язку взяв участь представник позивача.

1.6. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв, клопотань до суду не подав. Відповідача повідомлено про дату, час та місце розгляду справи у спосіб доставки ухвал суду до електронного кабінету відповідача у підсистемі «Електронний суд».

1.7. Відповідно до ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

1.8. Оскільки відповідач у жодне із судових засідань у справі не з`явився, заяв, клопотань, зокрема і про відкладення розгляду справи, не подав, суд доходить висновку, що з огляду на дотримання процесуальних вимог щодо повідомлення сторони про дату, час та місце розгляду справи, відсутні підстави для відкладення судового засідання з розгляду справи по суті.

1.9. В судовому засіданні 25.03.2026 суд розглянув справу по суті та проголосив скорочене рішення.

2. СУТЬ СПОРУ ТА ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН

2.1. Позивач зазначає, що відповідач, всупереч попереднім усним домовленостям, не здійснив виготовлення та доставку оплаченого позивачем товару. Позивач просить стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти в сумі 13 900, 00 грн, а також нараховані на суму боргу 219, 35 грн 3 % річних, 236, 30 грн інфляційних втрат.

2.2. Окрім того, позивач зазначає, що неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральних страждань, тому позивач просить стягнути з відповідача 10 000, 00 грн моральної шкоди.

2.3. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, право участі в судових засіданнях не реалізував, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

3. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

3.1. Між Фізичною особою - підприємцем Семихатко Дмитром Олексійовичем та Фізичною особою - підприємцем Федькович Мар`яною Михайлівною досягнуто усних домовленостей про виготовлення та доставку позивачу меблів.

3.2. Фізична особа - підприємець Семихатко Дмитро Олексійович 04.06.2025 здійснив оплату 13 900, 00 грн із призначенням платежу «за меблі» на рахунок Фізичної особи - підприємця Федькович Мар`яни Михайлівни згідно з платіжною інструкцією №0410001.

3.3. Позивач звертався до поліції із заявою про перевірку діяльності Фізичної особи - підприємця Федькович Мар`яни Михайлівни щодо можливого вчинення шахрайських дій у зв`язку із невиконанням зобов`язань з виготовлення та поставки товару.

3.4. Слідче управління Головного управління поліції у м. Києві Національної поліції України 04.11.2025 повідомило позивачу, що підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не встановлено, тому заяву Фізичної особи - підприємця Семихатка Дмитра Олексійовича розглянуто згідно з Законом України «Про звернення громадян».

3.5. Окрім того, позивач також звертався до Державної податкової служби України щодо проведення перевірки діяльності Фізичної особи - підприємця Федькович М.М. на предмет дотримання податкового законодавства та ознак вчинення шахрайських дій.

3.6. У відповідь на звернення Головне управління ДПС у Львівській області Державної податкової служби України 31.07.2025 повідомило, що направилено запит до Фізичної особи - підприємця Федькович М.М. щодо надання пояснень та документального підтвердження взаємовідносин із Фізичною особою - підприємцем Семихатко Д.О. щодо реалізації вуличних меблів.

3.7. Позивач долучив до справи роздруківки листування з компанією «Mymeblik» та абонентом Mariana (+38 ) за допомогою мобільного месенджеру у період 05.06.2025 - 07.10.2025 щодо виготовлення та поставки лавки вартістю 13 900, 00 грн, що сплачена позивачем 04.06.2025 згідно з платіжною інструкцією № 203.

3.8. Як встановив суд відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань номер мобільного телефону НОМЕР_1 є контактним номером телефону Фізичної особи - підприємця Федькович Мар`яни Михайлівни.

3.9. Відповідно до долучених доказів листування контрагент, відповідач, повідомляв про намір здійснити поставку товару із затримкою, однак доказів виконання зобов`язань із поставки товару чи повернення коштів у справі немає.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ЩОДО СУТІ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

4.1. Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.

4.2. Заявлені позовні вимоги про стягнення безпідставно збережених коштів в сумі 13 900, 00 грн, а також нараховані на суму боргу 219, 35 грн 3 % річних, 236, 30 грн інфляційних втрат обґрунтовано порушенням відповідачем зобов`язань із виготовлення та поставки товару.

4.3. Як встановив суд, сторони досягли усних домовленостей про виготовлення та поставку відповідач товару (лавки) позивачем. Як повідомив позивач, погоджений сторонами строк поставки - не більше одного тижня.

4.4. Відповідно до ст. 639, 640 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

4.5. Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

4.6. За приписами ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

4.7. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

4.8. У разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом (ч.1 ст. 615 Цивільного кодексу України).

4.9. Як встановив суд, відповідач не відмовився від виконання узгоджених із позивачем зобов`язань із виготовлення та поставки товару, однак ні у погоджений сторонами строк, ні на момент розгляду судом господарського спору в справі відсутні докази поставки оплаченого позивачем товару.

4.10. Суд бере до уваги долучені позивачем роздруківки листування позивача із відповідачем за допомогою мобільного месенджеру у період 05.06.2025 - 07.10.2025 щодо виконання зобов`язань із виготовлення та поставки лавки, оскільки номер телефону абонента Mariana (+38 ), як встановив суд відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, є контактним номером телефону Фізичної особи - підприємця Федькович Мар`яни Михайлівни.

4.11. Суд наголошує, що ст. 79 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

4.12. Зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач і відповідач. Тобто з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї їх кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Іншими словами, тлумачення змісту ст. 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

4.13. Відповідач, будучи повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, маючи доступ до матеріалів електронної справи у підсистемі «Електронний суд», підстав заявлених позовних вимог не заперечив, доказів на підтвердження необґрунтованості заявлених позовних вимог до справи не долучив.

4.14. За наслідком дослідження долучених позивачем доказів та за відсутності заперечень підстав заявлених позовних вимог відповідачем, суд доходить висновку про те, що внаслідок порушення відповідачем господарського зобов`язання з поставки товару останній зберігає у себе сплачені позивачем за товар кошти в розмірі 13 900, 00 грн.

4.15. Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

4.16. Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

4.17. З огляду на невиконання відповідачем зобов`язань із поставки товару в узгоджений із позивачем строк відповідач без правової підстави зберіг сплачені позивачем кошти у період з 11.06.2025 у розмірі 13 900, 00 грн.

4.18. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

4.19. Послідовним та усталеним в судовій практиці є підхід, що приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Тому позивач має право нараховувати 3 % річних та інфляційні втрати на прострочену суму.

4.20. Здійснивши перерахунок інфляційних втрат та 3 % річних у період 11.06.2025 - 19.12.2025 на суму боргу 13 900, 00 грн суд встановив, що розмір інфляційних втрат є більшим (307, 90 грн), аніж просить стягнути позивач (236, 30 грн). Тому вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню в заявленому розмірі 236, 30 грн. Водночас нарахування 3% річних здійснено позивачем правильно, тому до стягнення з відповідача підлягає 219, 35 грн 3 % річних.

4.21. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначає таке.

4.22. У ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів кожної особи є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

4.23. Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, передбачене, зокрема, Конституцією України та Цивільним кодексом України.

4.24. Згідно із ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

4.25. Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

4.26. Частиною 2 ст. 23 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

4.27. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 05.12.2022 у справі № 214/7462/20 зазначає, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

4.28. Верховний Суд у постанові від 11.01.2024 у справі № 910/479/21 також акцентує, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

4.29. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

4.30. Позивач, в обґрунтування підстав для відшкодування за рахунок відповідача моральної шкоди зазначив, що немайнові втрати позивача полягають у тривалому утриманні відповідачем грошових коштів позивача; витраченому позивачем часі на досудове врегулювання спору, звернення до поліції, кіберполіції та органів ДПС; негативному впливі на здійснення підприємницької діяльності, зокрема на планування витрат; психологічному тиску та втраті ділової впевненості.

4.31. Тому позивач з урахуванням тривалості порушення (понад шість місяців), характеру неправомірних дій та їх наслідки для підприємницької діяльності вважає розмір моральної шкоди, заявлений до відшкодування у сумі 10 000, 00 грн розумним, співмірним та справедливим.

4.32. Щодо наведених позивачем обґрунтувань розміру та змісту понесеної моральної шкоди суд зазначає, що, безумовно, факт невиконання контрагентом узгоджених господарських зобов`язань та необхідність захисту порушеного права у судовому порядку вимагає витрат часу та позбавляє позивача можливості користуватись грошовими коштами, стягнення яких є предметом спору, до моменту виконання відповідачем рішення суду.

4.33. Суд звертає увагу позивача, що право на відшкодування моральної шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації. Зазначене право на відшкодування - це процесуальна можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію.

4.34. Суд зазначає, що передбачене ст. ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України право на нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму прострочення є законодавчою гарантією компенсації кредитору втрат від інфляції, а також нарахування на суму боргу 3 % річних.

4.35. Позивач не обмежений у передбачених законом способах захисту порушеного права, водночас звернення до поліції, кіберполіції, Державної податкової служби для цілей стягнення безпідставно збережених коштів не є необхідним та не може бути єдиною обставиною, з якою пов`язується наявність у позивача моральних страждань внаслідок вчинення дій з метою досудового врегулювання спору.

4.36. Жодних доказів негативного впливу на підприємницьку діяльність внаслідок порушення відповідачем господарського зобов`язання позивач до справи не долучив, доказів негативного впливу на ділову репутацію суб`єкта господарювання, позивача, у справі немає.

4.37. Отже суд доходить висновку про необгурнтованітсь факту завдання відповідачем позивачу немайнових втрат внаслідок моральних страждань, приниження ділової репутації, тощо, а тому про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

4.38. Здійснюючи розподіл судових витрат, суд зазначає, що сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню відповідачами пропорційно до розміру заявлених позовних вимог відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 129, 221, 231, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Федькович Мар`яни Михайлівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи - підприємця Семихатки Дмитра Олексійовича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_3 ) 13 900, 00 грн боргу, 219, 35 грн 3 % річних, 236, 30 грн інфляційних втрат та 1 427, 81 грн в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

3. В задоволенні вимог про стягнення 10 000, 00 грн моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 30.03.2026.

Суддя Матвіїв Р.І.