ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2026 р. Справа№ 910/14479/23 (910/5872/24)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Станіка С.Р.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Макухи О.А.,

представника позивача адвоката Коханій Т.В.,

представника відповідача адвоката Ларіонової О.О.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ефе бетон"

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2024

у справі № 910/14479/23 (910/5872/24) (суддя Омельченко Л.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гран комплект"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ефе бетон"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - арбітражний керуючий Реверук Петро Костянтинович

про стягнення коштів,

в межах справи № 910/14479/23

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Гран комплект",

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Гран комплект" (далі - позивач) звернулось в Господарський суд міста Києва в межах справи про своє банкрутство з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ефе бетон" (далі - відповідач) про стягнення інфляційних, відсотків річних, а також пені та штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем як покупцем умов договору поставки в частині оплати поставленого товару за період з грудня 2021 року по грудень 2022 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.10.2024 у справі № 910/14479/23 (910/5872/24) позов задоволено; присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 14 925 480,46 грн, що складаються з 3 % річних у розмірі 473397,76 грн, інфляційних втрат у розмірі 4228 228 грн, пені в сумі 6143093,89 грн та 20 % штрафу за прострочену оплату понад 30 днів в розмірі 4 080 760,75 грн, а також судовий збір в розмірі 223882,20 грн.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2024 повністю і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

24.02.2025 відповідач подав письмові пояснення по справі, у яких виклав клопотання про зменшення апеляційним судом розміру штрафних санкцій шляхом зменшення суми пені в сумі 6 143 093,89 грн на 90% до суми 614 309,39 грн та штрафу в сумі 4 080 760,75 грн на 90% до суми 408 076,08 грн.

25.02.2025 позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що суд першої інстанції, дослідивши надані сторонами докази і аргументи в їх сукупності, ухвалив вірне, законне і справедливе рішення, яке належить у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2025 залишено без змін рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2024 в частині стягнення 3 % річних у розмірі 473397,76 грн та інфляційних втрат у розмірі 4228228,00 грн; змінено рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2024 в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 6143093,89 грн та 20 % штрафу за прострочену оплату понад 30 днів в розмірі 4080760,75 грн; в цій частині викладено судове рішення в редакції даної постанови, зменшено розмір пені на 50 % до 3071546,94 грн, штрафу на 50% до 2040380,37 грн та присуджено вказані суми грошових коштів до стягнення з відповідача на користь позивача. Стягнуто також з відповідача на користь позивача 176646,94 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постановою Верховного Суду від 05.08.2025 скасовано постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2025 в частині зміни рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2024 (абзаци третій - п`ятий резолютивної частини постанови Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2025, а справу № 910/14479/23 (910/5872/24) в скасованій частині передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суду зазначив, що:

- апеляційний господарський суд з огляду на фактичні обставини справи, встановлені судом, приймаючи до уваги ступінь виконання зобов`язання відповідачем, майновий стан сторін та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності дійшов висновків про наявність підстав для реалізації права щодо зменшення розміру пені та штрафу на 50% і таке зменшення є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін. Водночас, зробивши висновок про оптимальний баланс інтересів сторін у спорі та запобігання настанню негативних наслідків для сторін, апеляційний суд господарський не навів жодного обґрунтування такому балансу та конкретних негативних наслідків, які можуть настати і на запобігання яким зменшуються штрафні санкції;

- зміст постанови суду апеляційної інстанції не містить аналізу фактичних обставин та доказів, у підтвердження доводів заявника, що сприяли застосуванню судом дискреційних повноважень у вирішення питання щодо зменшення розміру пені та штрафу на 50%, також не містить мотивування винятковості цього випадку та будь-яких посилань на конкретні обставини, які мають юридичне значення для зменшення штрафних санкцій;

- розгляд даного спору, а відтак питання щодо застосування положень статті 233 ГК України і частини третьої статті 551 ЦК України, здійснюється в межах справи про банкрутство ТОВ "Гран комплект". Втім, наведеного суд апеляційної інстанції не врахував, зменшуючи заявлений до стягнення боржником у справі розмір пені та штрафу на 50%, (за клопотанням відповідача), а по суті виходив лише із наявного приватного інтересу однієї юридичної особи, не врахував легітимної мети процедури банкрутства та приватного інтересу кредиторів у справі у справі про банкрутство ТОВ "Гран комплект".

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2025 (колегія суддів: Кравчук Г.А., Коробенко Г.П., Тищенко А.І.) прийнято до провадження апеляційну скаргу відповідача на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2024, справу призначено до розгляду на 16.10.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 задоволено заяву суддів Північного апеляційного господарського суду Кравчука Г.А., Коробенка Г.П. та Тищенко А.І. про самовідвід у справі №910/14479/23 (910/5872/24).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2025, для розгляду даної справи визначено колегію суддів: Сотніков С.В. (головуючий), Станік С.Р., Отрюх Б.В.

06.12.2025 відповідач подав клопотання про витребування доказів у справі, а саме Договору про надання поворотної фінансової допомоги №31/08-ФД від 31.08.2021 укладеного між ТОВ "Інвестиційна компанія "Євразія" та ТОВ "Гран комплект" та документів, що стосуються цього договору, з метою встановлення причинно-наслідкового зв`язку між простроченням ТОВ "Ефе бетон" своїх зобов`язань перед ТОВ "Гран комплект" та виникненням неплатоспроможності ТОВ "Гран комплект" щодо здійснення розрахунків з ТОВ "Інвестиційна компанія "Євразія".

09.12.2025 позивач подав заперечення на клопотання про витребування доказів у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2025 прийнято до провадження та вирішено здійснювати апеляційний розгляд справи № 910/14479/23 (910/5872/24) по суті спочатку колегією суддів у складі: Сотніков С.В. (головуючий), Станік С.Р., Отрюх Б.В., призначено розгляд справи № 910/14479/23 (910/5872/24) в судовому засіданні на 24.02.2026.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2026, для розгляду даної справи визначено колегію суддів: Сотніков С.В. (головуючий), Станік С.Р., Сулім В.В.

В судовому засіданні 24.02.2026 оголошена перерва до 07.04.2026.

12.03.2026 позивач подав заперечення на клопотання про витребування доказів у справі, оскільки таке клопотання не стосується предмету справи та не підлягає задоволенню, також позивач просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги ТОВ "Ефе бетон", залишити рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2024 у справі № 910/14479/23 (910/5872/24) без змін.

В судовому засіданні 07.04.2026 суд відхилив клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Ефе бетон" про витребування доказів з огляду на їх неналежність, оскільки не стосуються предмету доказування. Також суд в судовому засіданні проголосив скорочену постанову (вступну та резолютивну частини).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 04.11.2021 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено Договір поставки № 0411/21-1.

Пунктом 1.1. Договору встановлено, що Постачальник зобов`язується поставити Покупцю в порядку та на умовах, визначених цим Договором щебінь, пісок тощо, а Покупець зобов`язується приймати та оплачувати її на умовах цього Договору.

Розрахунки між Сторонами здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника на умовах 100 % (сто відсотків) попередньої оплати (п.2.5. Договору).

29.11.2021 між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1, відповідно до якої п. 2.5 Договору викладено у наступній редакції: "Розрахунки між сторонами здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту постачання товару".

Протягом 2021 року позивачем поставив відповідачу Товар на загальну суму 16 185273,30 грн, у 2022 році на загальну суму 22318530 грн.

Отриманий за видатковими накладними товар був оплачений відповідачем частково на суму 18100000 грн.

Станом на 23.02.2022 у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 20403803,30 грн, яку він сплачував з порушенням строків, встановлених у Договорі поставки, а саме:

24.03.2022 відповідач сплатив 2 000 000 грн;

28.09.2022 сплачено 1 000 000 грн;

14.11.2022 сплачено 1 500 000 грн;

26.12.2022 сплачено 3 000 000 грн;

28.12.2022 сплачено 10 850 000 грн;

29.12.2022 сплачено 2 053 803 грн.

Отже, заборгованість за поставлений товар була погашена в повному обсязі 29.12.2022.

Пунктом 5.6. Договору поставки передбачено, що у випадку несвоєчасної сплати грошових коштів за цим Договором Покупцю нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Розмір пені обчислюється від суми заборгованості за кожен день прострочення (включаючи день оплати) до повного розрахунку. У разі прострочення оплати понад 30 (тридцять) календарних днів Покупець додатково сплачує Постачальнику штраф у розмірі 20% від суми заборгованості.

На підставі наведеного пункту договору позивач нарахував та заявив до стягнення пеню в сумі 6143093,89 грн та штраф в розмірі 20 % за прострочену оплату понад 30 днів в сумі 4080760,75 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.10.2024 у справі № 910/14479/23 (910/5872/24) позов задоволено; присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 14 925 480,46 грн, що складаються з 3 % річних у розмірі 473397,76 грн, інфляційних втрат у розмірі 4228 228 грн, пені в сумі 6143093,89 грн та 20 % штрафу за прострочену оплату понад 30 днів в розмірі 4 080 760,75 грн, а також судовий збір в розмірі 223882,20 грн.

Предметом нового розгляду справи апеляційним судом є правомірність задоволення судом першої інстанції позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 6143093,89 грн та 20 % штрафу за прострочену оплату понад 30 днів в розмірі 4080760,75 грн, а також клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій шляхом зменшення пені на 90% до 614 309,39 грн та штрафу на 90% до суми 408 076,08 грн.

За змістом статті 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. (частина 1). Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина 2).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

За змістом частини 1 статті 530 вказаного Кодексу якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як вірно встановив суд першої інстанції, відповідач порушив строки оплати за поставлений позивачем товар, у зв`язку з чим позивач правомірно нарахував неустойку, а саме пеню в сумі 6143093,89 грн та штраф в сумі 4080760,75 грн.

Відповідач не спростував фактичні обставини порушення строку виконання зобов`язання з оплати за поставлений товар, як і заявлений до стягнення розмір неустойки, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Разом з тим, у суді апеляційної інстанції відповідач заявив клопотання про зменшення пені та штрафу на 90%.

В обґрунтування такого клопотання відповідач посилався на те, що звернення з позовом про стягнення штрафних санкцій у цій справі спрямовано на створення непомірного тягаря для добросовісного контрагента і є джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для позивача.

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З аналізу наведеної норми убачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки відповідача тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України), а також принципах господарського судочинства відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи питання зменшення неустойки колегія суддів виходить із вказівок, наданих касаційним судом при передачі справи на новий розгляд.

Так, питання про застосування положень частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України здійснюється в межах справи про банкрутство ТОВ "Гран комплект" - позивача у даній справі.

Згідно статті 1 КУзПБ, банкрутство - визнана господарським судом нездатність боржника, крім страховика або кредитної спілки, відновити свою платоспроможність за допомогою процедури санації та реструктуризації і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Кодексом, грошові вимоги кредиторів інакше, ніж через застосування ліквідаційної процедури або процедури погашення боргів боржника, а також віднесення страховика або кредитної спілки відповідно до рішення Національного банку України до категорії неплатоспроможних відповідно до Закону України "Про страхування" або Закону України "Про кредитні спілки". При цьому головна мета процедур банкрутства полягає в захисті прав кредиторів юридичної особи, яка опинилася в скрутному фінансовому становищі.

Процедура банкрутства щодо боржника переслідує публічний та приватний інтерес. Захист публічного інтересу, зокрема, знаходить свій вияв у недопущенні фіктивного банкрутства, а також недопущення доведення боржника до банкрутства. Захист приватного інтересу, в свою чергу, полягає в максимальному задоволенні вимог кредиторів, відновленні платоспроможності боржника або його ліквідації та продажу його майна у ліквідаційній процедурі з метою погашення вимог кредиторів. Однією з основних функцій господарського суду під час провадження у справі про банкрутство є дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів.

Аналіз положень КУзПБ дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який передбачає концентрацію спорів, стороною яких є боржник, у межах справи про банкрутство задля судового контролю в межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів.

Відповідно до положень статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник.

Таким чином, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи. Аналогічна правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.02.2020 у справі № 918/335/17 (провадження № 12-160гс19).

Цей підхід є дієвим механізмом забезпечення реалізації принципу конкурсного імунітету, а також судового контролю у відносинах неплатоспроможності та банкрутства, за яким усі рішення чи дії, що можуть вплинути на майнові активи боржника, мають бути підконтрольні суду, що здійснює провадження у справі про банкрутство.

Звернення боржника із позовом в межах справи про банкрутство про стягнення грошових коштів має на меті збільшення активу такого боржника, яке в подальшому може вплинути на наповнення ліквідаційної маси або надасть можливість погасити вимоги кредиторів в процедурі санації.

При цьому, майно банкрута у вигляді права вимоги замінюється ліквідним майном - грошовими коштами, за рахунок яких задовольняються вимоги кредиторів у черговості, встановленій статтею 64 зазначеного Кодексу.

Процедура банкрутства за своєю суттю є конкурсним процесом, основною метою якого, зокрема, є рівномірне і справедливе задоволення вимог всієї сукупності кредиторів неплатоспроможного боржника. Отже, одним з основних завдань провадження у справі про банкрутство є максимальне задоволення вимог кредиторів.

При цьому, провадження у справі про банкрутство, на відміну від позовного провадження, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, має на меті задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування: 1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника, інших осіб; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів, інших осіб.

Насамперед, це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні спеціальних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників, стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного.

Отже, суд апеляційної інстанції враховує, що законне звернення боржника із позовом в межах справи про банкрутство про стягнення грошових коштів має на меті збільшення активу такого боржника, яке в подальшому може вплинути на наповнення ліквідаційної маси або надасть можливість погасити вимоги кредиторів в процедурі санації чи ліквідації, а необгрунтоване зменшення присудженої до стягнення пені, порушить вищенаведені принципи процедури банкрутства позивача.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідач не навів будь-яких вмотивованих обґрунтувань причин порушення взятого на себе грошового зобов`язання, окрім як посилання на дії відповідача з поставки товару раніше настання обставин, обумовлених договором - за відсутності заявки покупця, із одночасним прийняттям у власність поставленого товару без заперечень зі своєї сторони. Одночасно допустив поведінку, яка свідчить про певну непослідовність в його доводах в межах даного спору. Так, в суді першої інстанції відповідач заперечував проти обґрунтованості обрахунку заявлених позивачем до стягнення сум інфляційних втрат, 3% річних та пені та просив у відзиві відмовити в задоволенні позову в цілому. Такі саме вимоги заявлені в апеляційній скарзі, із подальшим зверненням із клопотанням про зменшення заявленої до стягнення неустойки на 90%. Тобто такі дії відповідача належить визнати як визнання заявлених до стягнення сум штрафних санкцій, що суперечить вимогам апеляційної скарги.

Добросовісною поведінкою в аспекті спірного питання є визнання допущеного порушення, однак повідомлення суду виняткових обставин, що зумовили його допущення, з метою часткового звільнення від відповідальності за рахунок застосування механізму зменшення штрафних санкцій.

Також, послідовно заперечуючи в першій та апеляційній інстанціях позовні вимоги з підстав їх необґрунтованого розрахунку, відповідач посилається на обставину погашення суми заборгованості за поставлений товар протягом 2022 року, тобто до звернення позивача із даним позовом щодо стягнення штрафних санкцій та інших нарахувань у зв`язку з простроченням оплати товару, як на прояв його добросовісної поведінки.

Втім, сплата боргу є обов`язком учасника цивільних правовідносин, припиняє настання негативних економічних наслідків у вигляді нарахування неустойки, здійснена відповідачем самостійно з метою їх усунення, а сам факт зазначення таких обставин при первісній позиції (заперечення щодо обґрунтованості таких сум) свідчить про прояв непослідовності.

Наявність такої суперечливої поведінки (недобросовісної, направленої на уникнення відповідальності за допущене порушення взятих на себе зобов`язань без належного обґрунтування поважних причин такого порушення) виключає можливість реалізації судом права на зменшення штрафних санкцій, обумовлене загальними засадами цивільного законодавства, що встановлені у ст. 3 Цивільного кодексу України, одним із яких є добросовісність.

З огляду на викладене вище в своїй сукупності, колегія суддів вважає, що в даному випадку у суду відсутні обґрунтовані підстави для зменшення суми неустойки на 90%, яка присуджена до стягнення за оскарженим рішенням суду першої інстанції, за наведених відповідачем доводів та обґрунтувань, відповідно відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним, обґрунтованим і підстав для його скасування або зміни не вбачається, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

У зв`язку з відхиленням апеляційної скарги судовий збір за її подання у відповідності до статті 129 ГПК України належить покласти на відповідача.

Керуючись ст. 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ефе бетон" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2025 у справі № 910/14479/23 (910/5872/24) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Постанова складена та підписана 08.04.2026.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді С.Р. Станік

В.В. Сулім