РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.04.2026Справа № 910/1182/26

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагростеп" (м. Полтава)

до Приватного підприємства "Алвіс" (м. Київ)

про стягнення 657 236,96 грн,

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімагростеп" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства "Алвіс" про стягнення 657 236,96 грн, з яких 490 600,00 грн заборгованість за Договором поставки № 7.02/2023 від 07.02.2023, 43 226,56 грн 3% річних, 123 410,40 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2026 відкрито провадження у справі, її розгляд вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, встановлено сторонам процесуальні строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, заяв і клопотань.

Копія цієї ухвали була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, проте відповідний поштовий конверт було повернуто підприємством поштового зв`язку на адресу суду без вручення отримувачу.

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 ст. 3 цього Закону визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 цього Закону).

Таким чином, відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою суду про відкриття провадження у даній справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Проте відповідач у встановлений строк відзиву на позовну заяву не подав; будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду від відповідача не надходило.

Частиною 9 ст. 165 ГПК України передбачено, що в разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи, проте правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. При цьому з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк (з урахуванням воєнного стану на території України), для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.02.2023 між відповідачем (Постачальник) та позивачем (Покупець) було укладено Договір поставки №7.02/2023 (далі - Договір), за умовами п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується передати, а Покупець прийняти і оплатити хімічну продукцію, надалі іменовану "Сульфат амонію гранульований" у кількості (1000 тн), за номенклатурою, ціною, у строки, на умовах поставки та оплати узгоджених Сторонами в специфікаціях, які є додатками до цього договору і становлять його невід`ємну частину.

Відповідно до п. п. 2.1, 2,3 та 2.3 Договору ціна Товару у згоджується для кожної партії окремо і відображається у відповідних специфікаціях до цього Договору, які є його невід`ємною частиною. Загальна вартість Договору не обмежена і визначається шляхом додавання загальної вартості кожної партії Товару за всіма специфікаціями до даного договору. Ціна товару, зазначена в специфікаціях, може змінюватись за взаємною згодою сторін шляхом підписання специфікації Сторонами в новій редакції і буде застосовуватись до тих поставок товару, які будуть здійснюватись постачальником після підписання сторонами відповідної специфікації в новій редакції.

Сторони в п.п. 3.1 та 3.2 Договору погодили, що порядок і строки оплати за поставлений товар за цим Договором Товар обумовлюється сторонами і відображаються у відповідних специфікаціях до цього Договору. Оплата здійснюється шляхом переказу Покупцем грошових в національній валюті України на розрахунковий рахунок Постачальника, на підставі виставлених рахунків-фактур Постачальника, в строки та на умовах згідно погоджених Специфікацій до даного Договору.

Згідно з п. 4.3 Договору, поставка товару здійснюється на підставі замовлень Покупця, форма яких встановлена в Додатку № 1 до цього Договору, погоджених з Постачальником, викладених в письмовому вигляді та переданих електронною поштою (на @) з обов`язковим надсиланням оригіналів або особисто.

Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплюється печатками Сторін і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за ним, але не довше ніж 31.12.2023 (п. 8.1 Договору).

Позивач зазначає, що в межах виконання Договору поставки на адресу відповідача була здійснена попередня оплата в сумі 8 376 100,00 грн (за платіжними інструкціями № 7784 від 07.02.2023 на суму 981 200,00 грн, № 7807 від 10.02.023 на суму 981 200,00 грн, № 348 від 13.02.2023 на суму 490 600,00 грн, № 331 від 13.02.2023 на суму 981 200,00 грн, № 432 від 17.02.2023 на суму 508 200,00 грн, № 511 від 27.02.2023 на суму 490 600,00 грн, № 529 від 27.02.2023 на суму 490 600,00 грн, № 4688 від 08.03.2023 на суму 500 500,00 грн, №658 від 13.03.2023 на суму 1 100 000,00 грн, № 729 від 15.03.2023 на суму 880 000,00 грн, № 8159 від 22.03.2023 на суму 496 800,00 грн, № 8182 від 23.03.2023 на суму 475 200,00 грн.

Проте відповідачем було поставлено товар на загальну суму 7 885 500,00 грн, що підтверджується видатковими накладними № 6 від 09.02.2023, № 7 від 10.02.2023, № 9 від 13.02.2023, № 10 від 13.02.2023, № 11 від 16.02.2023, № 12 від 16.02.2023, № 14 від 22.02.2023, № 16 від 28.02.2023, № 17 від 03.03.2023, № 18 від 09.03.2023, № 19 від 14.03.2023, № 20 від 15.03.2023, № 21 від 16.03.2023, № 22 від 20.03.2023, № 23 від 23.03.2023, № 24 від 24.03.2023. Непоставленою залишилась продукція на суму 490 600,00 грн.

23.10.2025 позивачем на адресу відповідача була направлена вимога про повернення суми отриманої попередньої оплати протягом 7 календарних днів з дати її отримання, яка залишилась без відповіді та задоволення.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 статті 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного Кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Статтею 688 Цивільного кодексу України на покупця покладено обов`язок повідомити продавця про порушення умов договору щодо кількості, асортименту, якості, комплектності товару в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Частинами 1, 2 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно з ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

За ч. 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 3 ст. 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з ч. 2 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Наданими позивачем до матеріалів справи доказами належним чином підтверджується наявність заборгованості відповідача перед позивачем за непоставлений по Договору товар у розмірі 490 600,00 грн.

Відповідачем такі обставини не спростовано, доказів відсутності означеної заборгованості в розмірі 490 600,00 грн чи відсутності обов`язку з її сплати суду не представлено.

Оскільки відповідачем зобов`язання зі сплати позивачу грошових коштів належним чином в обумовлений сторонами строк не виконано, позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача також 43 226,56 грн 3% річних та 123 410,40 грн інфляційних втрат.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки сум інфляційних втрат та 3% річних, суд встановив їх правильність, арифметичну вірність, відповідність умовам Договору та вимогам чинного законодавства України.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, доводів і тверджень позивача у встановленому законом порядку не спростував.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. (ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 76, 77 ГПК України).

За статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано наступне. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Твердження позивача відповідачем належними доказами не спростовані.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та не спростованими належним чином у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Алвіс" (02140, м. Київ, вул. Ревуцького, буд. 42Ж; ідентифікаційний код 30406192) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагростеп" (36004, м. Полтава, проспект Миру, 16А; ідентифікаційний код 39291937) 490 600 (чотириста дев`яносто тисяч шістсот) грн 00 коп. заборгованості, 43 226 (сорок три тисячі двісті двадцять шість) грн 56 коп. 3% річних, 123 410 (сто двадцять три тисячі чотириста десять) грн 40 коп. інфляційних втрат та 9 806 (дев`ять тисяч вісімсот шість) грн 90 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко