ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2026 р. м. Рівне Справа № 918/159/26

Господарський суд Рівненської області у складі судді Горплюка А.М., за участю секретаря судового засідання Оліфер С.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Першого заступника керівника Вараської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рафалівської селищної ради

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Палет-Проммаш"

про розірвання договорів оренди та зобов`язання повернути земельні ділянки

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник керівника Вараської окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою в інтересах держави в особі Рафалівської селищної ради до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Палет-Проммаш" в якій просить розірвати договори оренди від 13.05.2019, 07.06.2019, 12.06.2019, 13.06.2016, 19.07.2019 укладені між Великожолудською сільською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Жолудськ-Агро" та зобов`язати повернути земельні ділянки.

Ухвалою суду від 16.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження у змішаній (паперовій та електронній) формі. Підготовче засідання призначено на 17.03.2026.

13.03.2026 до суду від позивача Рафалівської селищної ради надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання без участі уповноваженого представника, просить позовні вимоги Вараської окружної прокуратури задовольнити.

Ухвалою суду від 17.03.2026 закрито підготовче провадження у справі № 918/159/26, призначено справу до судового розгляду по суті на 31.03.2026.

В судове засідання 31.03.2026 учасники справи не забезпечили явку уповноважених представників, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином у встановлений законом строк.

Згідно частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частини 1 статті 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 ГПК України, передбачено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За приписами частини 3 та частини 7 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.

Ухвали у даній справі скеровувались відповідачу за адресою: 10025, Житомирська область, м. Житомир, вул. Ціолковського, буд. 12, тобто за його місцезнаходженням, зазначеним у позовній заяві та Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 09.10.2025.

Слід зазначити, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі ГПК, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно із згаданою статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарський суд, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Відтак, в розумінні статтей 120, 122 та 242 ГПК України, відповідач повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Як звернув увагу Верховний суд у складі колегії Касаційного господарського суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 910/16409/15 свідоме неотримання судової кореспонденції, яка направлялася за офіційною юридичною адресою, є порушенням норм процесуального права та може бути розцінено судом як дії, спрямовані на затягування розгляду справи та свідчити про зловживання процесуальними правами учасника справи, які направлені на перешкоджання здійснення своєчасного розгляду справи. З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що, сторона була обізнана про розгляд справи в суді, повідомлялася про дату, час та місце судових засідань за вказаною адресою, однак не скористався правом участі у судових засіданнях, тому відсутні підстави вважати, що судом під час розгляду справи було порушено норми процесуального права щодо повідомлення останнього про дату, час та місце судового розгляду.

За змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, про належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду даної справи.

Згідно частини 2 статті 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Судом зазначається, що у даній справі не визнавалася необхідність обов`язкової участі учасників справи.

Оскільки відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду даної справи, не скористався своїм правом на подання відзиву, не заперечив у визначеному Законом порядку проти розгляду справи за його відсутності, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

В судовому засіданні 31.03.2026 судом прийнято рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

13.05.2019 між Великожолудською сільською радою (надалі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Жолудськ - Агро " (надалі - орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер :05:011:1260 площею 1,37 га. (державну реєстрації права оренди вказаної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено 07.06.2019).

07.06.2019 між Великожолудською сільською радою (надалі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Жолудськ - Агро " (надалі - орендар) укладено 2 договори оренди земельних ділянок, кадастрові номери :05:014:0684 площею 1,41 га та :05:014:0668 площею 1,37 га. (державну реєстрації права оренди вказаних ділянок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено 07.06.2019).

12.06.2019 між Великожолудською сільською радою (надалі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Жолудськ - Агро " (надалі - орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер :05:011:1067 площею 1,37 га. (державну реєстрації права оренди вказаної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено 12.06.2019).

13.06.2019 між Великожолудською сільською радою (надалі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Жолудськ - Агро" (надалі - орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер :05:014:0669 площею 1,36 га. (державну реєстрації права оренди вказаної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено 15.06.2019).

19.07.2019 між Великожолудською сільською радою (надалі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Жолудськ - Агро " (надалі - орендар) укладено 5 договорів оренди земельних ділянок, а саме: кадастровий номер :05:011:1070 площею 1,76 га, кадастровий номер :05:011:1074 площею 1,38 га, кадастровий номер :05:011:1062 площею 1,51 га, кадастровий номер :05:013:0889 площею 1,17 га та кадастровий номер :05:010:0054 площею 1,33 га. (державну реєстрації права оренди вказаної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено 19.07.2019).

Відтак, між сторонами укладено 10 Договорів оренди земельних ділянок (надалі - Договори), які містять ідентичні умови.

Пунктами 1 та 2 Договорів, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які знаходяться на території Великожолудської сільської ради Володимирецького району Рівненської області. Орендодавець, на підставі статті 1285 ЦК України, є управителем спадщиною громадян.

Договори оренди укладені строком на 7 років (з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою), але не довше ніж до моменту державної реєстрації права власності спадкоємця на земельну ділянку або до набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою (пункт 8 Договорів).

Згідно пунктів 10 та 14 Договорів, плата за повний рік користування земельною ділянкою становить 1 200,00 грн за 1 га, якщо інше не погоджено додатковою угодою між сторонами. Орендна плата сплачується (вноситься) після підписання договору та реєстрації права користування земельними ділянками Орендарем в реєстрі майнових прав. Орендна плата вноситься одноразово за весь рік 31 грудня кожного року. У разі невнесення орендної плати у строки визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,01% від несплаченої суми за кожний день прострочки.

Пунктами 16 - 18 Договорів визначено, що земельна ділянка передається в оренду для виготовлення товарної сільськогосподарської продукції. Цільове призначення земельної ділянки: землі сільськогосподарського призначення. Умови збереження об`єкта оренди: Орендар зобов`язується зберігати родючість ґрунтів (землі).

Згідно пунктом 32 Договорів, що орендар зобов`язується, зокрема, своєчасно вносити орендну плату.

Пунктом 39 Договорів передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою Стороною обов`язків, передбачених Договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, зазначених Законом.

Договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди земельної ділянки (пункт 43 Договорів).

Суд враховує, що в день підписання Договорів оренди земельних ділянок, між сторонами підписано відповідні Акти приймання - передачі земельних ділянок.

Всі вказані 10 Договорів оренди земельних ділянок та 10 Актів приймання - передачі земельних ділянок підписані представниками сторін, скріплені відтисками печаток та зареєстровані в реєстрі речових прав на нерухоме майно (Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна - наявні в матеріалах справи).

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань по юридичній особі з ідентифікаційним номером 42744357, 11.04.2025 проведено Державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, а саме: зміна видів економічної діяльності, зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи, зміна місцезнаходження юридичної особи, зміна найменування юридичної особи (повного та / або скороченого) зміна установчих документів.

Так, на підставі рішення учасника № 3 ТОВ "Жолудськ-Агро" від 10.04.2025, змінено найменування товариства на Товариство з обмеженою відповідальністю "Палет - Проммаш".

Згідно листа Рафалівської селищної ради від 20.01.2026 та 23.01.2026 ТОВ "Палет -Проммаш" (попередня назва ТОВ "Жолудськ-Агро") здійснило сплату 13.01.2021 за 2019 рік. Орендну плату за користування земельними частками (паями) 2020-2025 роки ТОВ "Жолудськ-Агро" не сплачувало.

На даний час ТОВ "Палет - Проммаш" (попередня назва "Жолудськ-Агро") земельні ділянки не обробляє, систематично несплачує орендну плату в повному обсязі, що стало підставою для звернення до суду з даною позовною заявою з вимогами про розірвання договорів оренди та повернення земельних ділянок територіальній громаді.

Щодо підстав для представництва прокурором в суді інтересів держави у спірних правовідносинах.

Згідно зі статтею 131-1 Конституції України, на прокуратуру покладено функції представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до положення частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави.

Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).

03.12.2025 Конституційний Суд України у справі № 3-28/2024(59/24) розкриває зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України з урахуванням своїх юридичних позицій щодо визначення понять "інтереси держави" та "представництво інтересів держави в суді", наведених, зокрема, у рішеннях від 08.04.1999 № 3-рп/99 та від 01.12.2004 № 18-рп/2004 та зазначає, що "інтереси держави" стосуються різних сфер та не є вичерпними; їх захист потребує здійснення різнопланових заходів щодо конституційно значущих і водночас несхожих цінностей та об`єктів захисту, зокрема суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захисту прав усіх суб`єктів права власності та господарювання; інтереси держави можуть збігатися або не збігатися з інтересами окремих осіб, державних органів, державних чи недержавних підприємств, установ та організацій (пункт 4.1 мотивувальної частини).

Відтак, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 19.07.2018 у справі № 822/1169/170.

Аналіз частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише в одному з двох випадків: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Беззаперечно, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Однак, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, що перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (такий висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17).

За змістом частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

З огляду на викладене, прокурор, звертаючись до суду в інтересах держави повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підстави для звернення прокурора до суду, а суд зобов`язаний перевірити такі (аналогічні висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 17.07.2018 у справі №804/6296/15, від 17.07.2019 у справі № 824/14/19-а, від 21.08.2019 у справах № 802/1873/17-а та № 263/2038/16-а).

Враховуючи висновок про застосування норма права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, слід зазначити, що бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Суд враховує, що рішенням Рафалівської селищної ради від 04.09.2019 №1480 "Про добровільне об`єднання територіальних громад", вирішено об`єднатись територіальній громаді смт. Рафалівка Рафалівської селищної ради Володимирецького району з територіальною громадою сіл Великий Жолудськ, Малий Жолудськ, Мостище, Чучеве Великожолудської сільської ради Володимирецького району у Рафалівську селищну об`єднану територіальну громаду з адміністративним центром у смт. Рафалівка.

Відтак, Рафалівська селищна рада є правонаступником Великожолудської сільської ради, тому об`єднана територіальна громада в особі Рафалівська селищна рада має право на прийняття земельних ділянок у комунальну власність територіальної громади.

З урахуванням викладеного, Вараською окружною прокуратурою 22.01.2026 за № 52/1-258вих-26 скеровано лист Рафалівській селищній раді з приводу вищевказаних порушень її прав та наявності підстав для їх захисту.

Листом від 23.01.2026 за №02-23/71 Рафалівською селищною радою проінформовано окружну прокуратуру, що селищною радою не вживалися та не будуть вживатися заходи щодо звернення до суду з позовною заявою про розірвання договорів оренди землі та повернення земельних ділянок.

Прокурором в порядку частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" листом від 05.02.2026 повідомлено Рафалівську селищну раду про намір прокурора звернутися до суду з позовом про розірвання договорів оренди землі та повернення земельних ділянок.

У постановах Верховного Суду від 23.03.2021 у справі № 917/665/20, від 07.04.2021 у справі № 913/124/20, 09.06.2021 у справі № 916/1674/18 (у цих справах суди встановили, що проміжок часу між повідомленням органу, здійсненого прокурором в порядку статті 23 Закону "Про прокуратуру", та зверненням до суду з позовом є незначним) зроблено наступні висновки:

- суд зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, чи існував факт не звернення вказаного органу до суду при наявності для цього підстав;

- така обізнаність має бути підтверджена достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені;

- суди попередніх інстанцій при наданні висновків про недотримання прокурором розумного строку зосередилися на часовому проміжку, який минув між повідомленням, яке прокурор надіслав органу, та поданням позову у справі, проте не приділили достатньої уваги тому, що такий проміжок не завжди є вирішальним у питаннях дотримання прокурором приписів ст. 23 Закону "Про прокуратуру"; такий підхід є занадто формалізованим, критерій "розумності" строку має визначатися з урахуванням великого кола чинників і не може бути оцінений виключно темпорально.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що, звертаючись до суду із позовом у даній справі, прокурор відповідно до вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру" обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави в суді, визначив, у чому саме полягає порушення інтересів держави та правильно визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про оренду землі", відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно із вимогами статті 93 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України), право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 206 ЗК України передбачено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 вказаного Закону).

Згідно частини 1 статті 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди, зокрема, є: орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Приписи статтей 24 та 25 вказаного Закону визначають права та обов`язки орендодавця та орендаря, зокрема право орендодавця вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди і своєчасного внесення орендної плати, а також право орендаря самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.

Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку, а в разі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також орендної плати за водний об`єкт (абзац 5 частини 1 статті 24 Закону України "Про оренду землі").

Вказане кореспондується із обов`язком орендаря земельної ділянки своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт (частина 2 статті 25 Закону України "Про оренду землі").

Підстави припинення договору оренди землі - це законодавчо закріплені обставини, які передбачають припинення договірних відносин.

Згідно із статті 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) визначено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Статтею 16 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори у строки та в розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до статті 287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

Нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку (стаття 286.5 ПК України).

Платники плати за землю мають право письмово або в електронній формі засобами електронного зв`язку (з дотриманням вимог, визначених пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу) звернутися до контролюючого органу за своїм місцем реєстрації у контролюючих органах або за місцем знаходження земельних ділянок, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), для проведення звірки даних щодо: розміру площ та кількості земельних ділянок, земельних часток (паїв), що перебувають у власності та/або користуванні платника податку; права на користування пільгою зі сплати податку з урахуванням положень пунктів 281.4 і 281.5 статті 281 цього Кодексу; розміру ставки земельного податку; нарахованої суми плати за землю.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником плати за землю на підставі оригіналів відповідних документів або належним чином засвідчених копій таких документів, зокрема документів на право власності, користування пільгою, а також у разі зміни розміру ставки плати за землю контролюючий орган, до якого звернувся платник плати за землю, проводить протягом десяти робочих днів перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення разом з детальним розрахунком суми податку. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Згідно із підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14, статтей 16, 285 - 288 ПК України, статті 96 ЗК України, землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату, з дня виникнення права користування земельною ділянкою. Податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Частиною 1 статті 32 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до пункту "д" частини 1 статті 141 ЗК України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Статтею 611 ЦК України регламентовано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно з вимогами статтей 629 та 651 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої ним шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2024 у справі №918/391/23 зроблено висновок про те, що під систематичністю під час вирішення приватноправових спорів розуміються два та більше випадки несплати орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами договору. Натомість разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання.

Також потрібно враховувати, що у відносинах оренди землі основним їх регулятором, крім спеціального законодавства, є договір оренди землі. Враховуючи, що договір є регулятором відносин з використання земельної ділянки, на ці відносини поширюються правила статті 3 ЦК України, яка визначає, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Тож і приписи чинного законодавства, і умови договору потрібно застосовувати крізь призму загальних засад статті 3 ЦК України.

Відповідно істотність за абзацом 2 частини 2 статті 651 ЦК України має оцінюватися так само з точки зору справедливості, добросовісності та розумності, які сукупно утворюють цільний засадничий принцип регулювання приватноправових відносин.

Згідно усталеної практики Верховного Суду, у разі якщо має місце сплата орендної плати у меншому розмірі, аніж визначеного умовами договору оренди землі, тобто орендар допустив часткову несплату (недоплату) орендної плати, застосуванню підлягає не спеціальна норма пункту "д" частини 1 статті 141 ЗК України, а загальне правило частини 2 статті 651 ЦК України - у разі істотності порушення договору іншою стороною.

Якщо суд дійде висновку, що орендар істотно порушив умови договору та внаслідок часткової недоплати орендної плати орендодавець значною мірою був позбавлений того, на що розраховував, то договір має бути розірваний на підставі частини 2 статті 651 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду, у постанові від 20.11.2024 у справі № 918/391/23 зробила висновок, що несплата орендної плати в розумінні пункту "д" частини 1 статті 141 ЗК України охоплює випадки лише повної несплати орендної плати, у строки, визначені договором. Натомість часткова несплата (недоплата) орендної плати може бути підставою для розірвання договору оренди землі на підставі частини 2 статті 651 ЦК України, якщо таке порушення умов договору буде кваліфіковане як істотне.

Як вже зазначалось, в порушення вимог статті 21 Закону України "Про оренду землі", вищенаведених вимог ЗК та ПК України, Договорів оренди землі, у період з 2020 по 2024 роки Товариство з обмеженою відповідальністю "Палет - Проммаш" (попередня назва ТОВ "Жолудськ - Агро") не виконувало обов`язки, передбачені зазначеним договором, а саме систематично не сплачувало орендну плату.

Платежі за землю надходять до бюджетів міських, селищних, сільських рад, на території яких знаходяться земельні ділянки. Кошти від плати за землю використовуються на цілі, що визначаються законодавством України. Водночас, ненадходження до бюджету плати за оренду землі створює перешкоди по утворенню та використанню фінансових ресурсів, необхідних для забезпечення функцій та повноважень державного самоврядування, чим суттєво порушує інтереси держави.

В свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю "Палет - Проммаш" не сплачуючи орендної плати, створює перешкоди суб`єкту владних повноважень для реалізації програми соціально-економічного розвитку громади, оскільки плата за землю є одним з основних джерел доходу до місцевого бюджету. А відтак, вказане порушення орендарем умов договорів має бути кваліфіковане як істотне.

З огляду на наведене, наявні підстави для розірвання Договорів оренди земельної ділянки кадастровий номер :05:011:1260 від 13.05.2019; земельної ділянки кадастровий номер :05:013:0889 від 19.07.2019; земельної ділянки кадастровий номер :05:014:0684 від 07.06.2019; земельної ділянки кадастровий номер :05:010:0054 від 19.07.2019; земельної ділянки кадастровий номер :05:011:1067 від 12.06.2019; земельної ділянки кадастровий номер :05:011:1062 від 19.07.2019; земельної ділянки кадастровий номер :05:011:1074 від 19.07.2019; земельної ділянки кадастровий номер :05:011:1070 від 19.07.2019; земельної ділянки кадастровий номер :05:014:0669 від 15.06.2019 та земельної ділянки кадастровий номер :05:014:0668 від 07.06.2019, що укладені між Великожолудською сільською радою та ТОВ "Жолудськ - Агро".

Статтею 34 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Пунктом 22 спірних Договорів передбачено обов`язок орендаря повернути земельну ділянку орендодавцеві після припинення або розірвання договору.

Таким чином, у зв`язку з розірванням договорів оренди землі, земельні ділянки з кадастровими номерами :05:011:1260, :05:013:0889, :05:014:0684, :05:010:0054, :05:011:1067, :05:011:1062, :05:011:1074, :05:011:1070, :05:014:0669, :05:014:0668 підлягають поверненню орендодавцю.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі статтею 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2 та 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (пункт 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

За результатами з`ясування обставин, на які прокуратура посилається як на підставу позовних вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом під час розгляду справи, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами статтей 75 - 79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Отже, Договори оренди підлягають припиненню шляхом розірвання на підставі статті 32 Закону України "Про оренду землі", пункту "д" частини 1 статті 141 Земельного кодексу України та, як наслідок, земельні ділянки - поверненню територіальній громаді в особі Рафалівської селищної ради

Розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Нормами пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України, встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Прокуратурою сплачено судовий збір у розмірі 53 248,00 грн., який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись статтями 73, 74, 76 - 79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Розірвати Договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :05:011:1260 від 13.05.2019, що укладений між Великожолудською сільською радою та ТОВ "Жолудськ - Агро".

3. Розірвати Договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :05:011:1067 від 12.06.2019, що укладений між Великожолудською сільською радою та ТОВ "Жолудськ - Агро".

4. Розірвати Договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :05:014:0684 від 07.06.2019, що укладений між Великожолудською сільською радою та ТОВ "Жолудськ - Агро".

5. Розірвати Договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :05:014:0668 від 07.06.2019, що укладений між Великожолудською сільською радою та ТОВ "Жолудськ - Агро".

6. Розірвати Договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :05:014:0669 від 15.06.2019, що укладений між Великожолудською сільською радою та ТОВ "Жолудськ - Агро".

7. Розірвати Договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :05:013:0889 від 19.07.2019, що укладений між Великожолудською сільською радою та ТОВ "Жолудськ - Агро".

8. Розірвати Договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :05:010:0054 від 19.07.2019, що укладений між Великожолудською сільською радою та ТОВ "Жолудськ - Агро".

9. Розірвати Договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :05:011:1062 від 19.07.2019, що укладений між Великожолудською сільською радою та ТОВ "Жолудськ - Агро".

10. Розірвати Договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :05:011:1074 від 19.07.2019, що укладений між Великожолудською сільською радою та ТОВ "Жолудськ - Агро".

11. Розірвати Договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :05:011:1070 від 19.07.2019, що укладений між Великожолудською сільською радою та ТОВ "Жолудськ - Агро".

12. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Палет - Проммаш" () повернути Рафалівській територіальній громаді в особі Рафалівської селищної ради () земельні ділянки з кадастровими номерами :05:011:1260 площею 1,37 га, :05:014:0684 площею 1,41 га, :05:010:0054 площею 1,33 га, :05:011:1067 площею 1,37 га, :05:011:1062 площею 1,51 га, :05:014:0668 площею 1,37 га, :05:011:1074 площею 1,38 га, :05:014:0669 площею 1,36 га, :05:011:1070 площею 1,76 га та :05:013:0889 площею 1,17 га.

13. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Палет - Проммаш" (10024, Житомирська обл., м. Житомир, вул. Ціолковського, буд. 12, ) на користь Рівненської обласної прокуратури (р/р UA0015371, МФО 820172, , банк одержувач Державна казначейська служба України, м. Київ, код класифікації видатків бюджету 2800) судовий збір в розмірі 53 248 (п`ятдесят три тисячі двісті сорок вісім грн 00 коп.) грн.

14. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення виготовлено та підписано 07.04.2026.

Суддя А.М. Горплюк