УХВАЛА

26 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/10062/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Рогач Л. І. - головуючої, Краснова Є. В., Мачульського Г. М.,

перевіривши матеріали касаційної скарги розпорядника майна Приватного акціонерного товариства "Центрелеватормлинбуд" - арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2025 та

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2025

у справі за позовом заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради

до Приватного акціонерного товариства "Центрелеватормлинбуд",

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: 1) Департамент охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), 2) Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву, 3) Благодійна організація "Фундація спадщини Терещенків",

про скасування державної реєстрації права власності та повернення майна,

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Київської міської прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Центрелеватормлинбуд" (далі - ПрАТ "Центрелеватормлинбуд"), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: 1) Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), 2) Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву, 3) Благодійної організації "Фундація спадщини Терещенків", у якому заявлено вимоги про скасування державної реєстрації права власності відповідача на нежитлові приміщення загальною площею 158,3 м2 по бульвару Тараса Шевченка, 34/13 у місті Києві та повернення територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради нежитлових приміщень загальною площею 158,3 м2 по бульвару Тараса Шевченка, 34/13 у місті Києві.

У позові прокурор зазначив, що відповідач приватизував шляхом викупу на підставі договору купівлі-продажу нежитлові приміщення (флігель) загальною площею 158,3 м2, які розташовані по бульвару Тараса Шевченка, 34/13 (літера Б) в місті Києві, однак наявні підстави для відновлення в судовому порядку права територіальної громади на майно, оскільки флігель було приватизовано в період дії закону, який забороняв відчуження майна. Також прокурор вказує на нікчемність договору купівлі-продажу як такого, що порушує публічний порядок і спрямований на незаконне заволодіння об`єктом культурної спадщини.

Київська міська рада, підтримуючи позов прокурора, зазначила серед іншого, що флігель, у якому знаходяться нежитлові приміщення, є об`єктом культурної спадщини та охороняється законом.

Господарський суд міста Києва рішенням від 04.03.2025, залишеним без змін у постанові Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2025, позов задовольнив.

Суди виходили, зокрема, з такого:

- у спірних правовідносинах наявні достатні фактичні та правові підстави для представництва прокурором інтересів держави в особі позивача;

- склад сторін справи сформовано та їх процесуальний статус визначено відповідно до складу сторін спору та предмета позову;

- обставини щодо включення як жилого будинку, так і флігеля садиби Терещенків до переліку щойно виявлених об`єктів культурної спадщини відповідно до наказу Управління охорони пам`яток історії, культури та історичного середовища від 02.04.1998 № 15 встановлені судами у справі № 910/8413/21, тому віднесення до пам`ятки культурної спадщини флігеля (нежитлових приміщень загальною площею 158,3 м2 по бульвару Тараса Шевченка, 34/13 у місті Києві) не підлягає повторному доведенню за приписами частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України;

- за встановлених судами обставин до спірних правовідносин у цій справі є застосовним правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/8413/21.

Розпорядник майна ПрАТ "Центрелеватормлинбуд" - арбітражний керуючий Козирицький Андрій Сергійович (далі - Козирицький А. С., скаржник, заявник) звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2025, у якій просив відстрочити йому сплату судового збору за подання касаційної скарги до ухвалення судового рішення у справі, скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду вказану касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: Рогач Л. І. - головуюча, Краснов Є. В., Мачульський Г. М.

Верховний Суд ухвалою від 13.01.2026 відмовив у задоволенні заяви скаржника про відвід колегії суддів Рогач Л. І., Мачульського Г. М., Краснова Є. В. у справі з огляду на те, що предметом позову у цій справі є скасування державної реєстрації права власності та повернення майна - об`єкта культурної спадщини, при цьому відповідач станом на час звернення прокурора з позовом, а також на час ухвалення рішення суду першої інстанції, не перебував у процедурі банкрутства, справа розглянута господарськими судами попередніх інстанцій за правилами позовного провадження.

Водночас до Верховного Суду 28.01.2026 від скаржника через підсистему "Електронний суд" надійшла заява про доповнення касаційної скарги на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2025, у якій заявник просить прийняти доповнення до розгляду та вважає, що є підстави для скасування ухвали суду апеляційної інстанції від 31.03.2025 про задоволення заяви про самовідвід суддів.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Отже, ухвала про задоволення заяви про самовідвід суддів суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню окремо від постанови суду апеляційної інстанції відповідно до пункту 3 частини третьої статті 287 ГПК України, а скарга на таку ухвалу включається до касаційної скарги на відповідне рішення чи постанову (стаття 304 ГПК України).

Відповідно до частини першої статті 298 ГПК України особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження.

Оскільки строк на касаційне оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2025 (повна постанова складена та підписана 19.12.2025 та доставлена в електронний кабінет скаржника 19.12.2025 о 17:54) сплив 12.01.2026, а згідно з приписами статті 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку, і заяви, скарги та документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, то колегія суддів залишає без розгляду ці доповнення скаржника.

Верховний Суд ухвалою від 29.01.2026 касаційну скаргу Козирицького А. С. на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2025 у цій справі залишив без руху, встановив строк для усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали шляхом виконання вимог частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України і зазначення, яку саме норму права (пункт, частину, статтю) суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції, не застосував або застосував неправильно і якого саме висновку не врахував щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, а також обґрунтування належним чином та наведення інших доводів щодо відстрочення, розстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги, ніж наведені у ній, або надання суду документа, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 28 418,24 грн за подання касаційної скарги.

Разом з тим Суд вказав, що з урахуванням того, що ця справа не є справою про банкрутство, не розглядається у межах справи про банкрутство, касаційна скарга має містити докази, які би підтверджували процесуальні повноваження Козирицького А. С. саме у цій справі.

До Верховного Суду через підсистему "Електронний суд" від Козирицького А. С. надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги на виконання ухвали Верховного Суду від 29.01.2026, до якої додано, зокрема, документ про сплату судового збору у розмірі 28 418,24 грн.

Проаналізувавши доводи, викладені у касаційній скарзі з урахуванням уточнень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає поверненню з огляду на таке.

Козирицький А. С. у касаційній скарзі (з урахуванням заяви про усунення недоліків), обґрунтовуючи своє право на звернення з касаційною скаргою у цій справі, вказує, що він є особою, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, інтереси та обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 287 ГПК України право на подання касаційної скарги мають учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки.

Особа, яка звертається з касаційною скаргою, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення наявні висновки суду про права та обов`язки цієї особи або у резолютивній частині рішення суд прямо зазначив про права та обов`язки цієї особи. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не приймається до уваги.

Такі правові висновки є усталеними у практиці Верховного Суду та викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 921/730/13-г/3, Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.05.2020 у справі № 904/897/19, Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 910/9016/16, від 21.07.2020 у справі № 914/1971/18, від 11.03.2024 у справі № 922/5628/14.

Разом з тим Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.03.2026 у справі № 922/5241/21 зробила такі висновки:

- "…висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки особи можуть міститись в мотивувальній та резолютивній частині рішення. Ці висновки мають різне значення.";

- "…будь-які висновки про права, інтереси та (або) обов`язки особи у рішенні суду, яким вирішується приватноправовий спір, з огляду на норми статті 75 ГПК України не мають для особи, яка не брала участь у розгляді справи, зобов`язуючого значення, тобто не є рішенням про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи.

При цьому Велика Палата Верховного Суду зауважує, що неприпустимим є втручання особи в остаточне рішення суду з тих лише підстав, що вона вважає помилковими викладені у мотивувальній частині цього рішення судження, які не мають стосовно неї обов`язкової сили.";

- "…резолютивна частина рішення містить присуд, який в силу обов`язковості судового рішення як конституційної засади судочинства (пункт 9 частини другої статті 129, стаття 129-1 Конституції України) є обов`язковим до виконання.

Закон не встановлює механізму, який виключав би особу, яка не брала участь у справі, з-під дії судового рішення, якщо таке містить присуд про її права, інтереси та (або) обов`язки (стягує з неї кошти, зобов`язує її вчинити певні дії або утриматись від них, змінює чи припиняє правовідносини з її участю, визнає недійсним або скасовує документ, який посвідчує право особи, тощо).

Однак процесуальний закон встановлює право на перегляд справи та оскарження судового рішення для особи, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, інтереси та (або) обов`язки (частина перша статті 17 ГПК України).".

Водночас скаржник посилається на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.03.2025 у справі № 910/2484/25, якою, зокрема, відкрито провадження у справі про банкрутство ПрАТ "Центрелеватормлинбуд", призначено розпорядником майна ПрАТ "Центрелеватормлинбуд" арбітражного керуючого Козирицького А. С. та вказує, посилаючись на висновки Верховного Суду, що розпорядник майна обов`язково має бути залучений до участі у справі за позовом до підприємства-боржника зважаючи на визначені законодавством про банкрутство його обов`язки щодо вжиття заходів для захисту майна боржника.

Верховний Суд з цього приводу зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій розглядали справу № 910/10062/24 за правилами загального позовного провадження, а після ухвалення у цій справі рішення від 04.03.2025 судом першої інстанції Господарський суд міста Києва 19.03.2025 відкрив провадження у справі № 910/2484/25 про банкрутство ПрАТ "Центрелеватормлинбуд".

На момент звернення прокурора з позовом у 2024 році, а також на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення, провадження у справі про банкрутство ПрАТ "Центрелеватормлинбуд" відкрито не було.

Відповідно до частин першої-третьої статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), за ініціативою учасника справи або суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що юрисдикція спору визначається на час відкриття провадження у справі в суді першої інстанції, тому і застосуванню підлягає процесуальне законодавство, що було чинним саме на час відкриття провадження у справі.

У постанові від 04.11.2024 у справі № 756/3328/20 Верховний Суд у контексті визначення юрисдикції спору, у якому бере участь особа, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, зробив такі висновки:

- юрисдикція спору визначається на час відкриття провадження у справі в суді першої інстанції, тому і застосуванню підлягає процесуальне законодавство, що було чинним саме на час відкриття провадження;

- апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції;

- норми статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства регулюють питання передачі справи господарському суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, ще на стадії розгляду справи у суді першої інстанції та до ухвалення рішення суду по суті заявлених вимог;

- передача справи до господарського суду на підставі частини третьої статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства можлива лише на стадії розгляду справи в суді першої інстанції та до ухвалення рішення судом першої інстанції по суті заявлених вимог. Неможливо передати матеріали справи до суду іншої юрисдикції з ухваленим у ній рішенням по суті заявлених вимог;

- не є підставою для скасування рішень при апеляційному/касаційному перегляді з передачею справи до господарського суду відкриття провадження у справі про банкрутство, яке відбулося після ухвалення судового рішення судом першої інстанції, за винятком, якщо судове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховний Суд в ухвалі від 29.01.2026 вказав, що ця справа не є справою про банкрутство, не розглядається у межах справи про банкрутство, з огляду на що касаційна скарга має містити докази, які би підтверджували процесуальні повноваження Козирицького А. С. саме у цій справі.

Як вже зазначено, Козирицький А. С. вказав, що подає касаційну скаргу як особа, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, інтереси та (або) обов`язки. Однак, провадження у справі № 910/2484/25 про банкрутство ПрАТ "Центрелеватормлинбуд" відкрито 19.03.2025 після ухвалення рішення від 04.03.2025 судом першої інстанції у цій справі (№ 910/10062/24), у якому (рішенні) про права, інтереси, обов`язки Козирицького А. С. не йдеться.

Разом з тим, доводів та доказів своїх дій саме в інтересах ПрАТ "Центрелеватормлинбуд", як уповноваженої особи, Козирицький А. С. не надав та не навів.

Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Частиною четвертою статті 174 ГПК України передбачено, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Верховний Суд зазначає, що Козирицький А. С. скористався правом на усунення недоліків касаційної скарги, однак не виконав вимоги ухвали суду касаційної інстанції від 29.01.2026 у повному обсязі, за таких обставин касаційна скарга на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2025 вважається неподаною і повертається скаржнику.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 287, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Повернути касаційну скаргу розпорядника майна Приватного акціонерного товариства "Центрелеватормлинбуд" - арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2025 у справі № 910/10062/24 скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуюча Л. Рогач

Судді Є. Краснов

Г. Мачульський