УХВАЛА

08 квітня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/11843/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Власова Ю. Л. - головуючого, Булгакової І. В., Малашенкової Т. М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель»

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04 березня 2026 року (колегія суддів у складі: головуючий Хрипун О.О., Михальська Ю.Б., Скрипка І.М.)

у справі №910/11843/25

за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кальхеон»

про стягнення пені у розмірі 5 150 000,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» (далі - Агенція, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кальхеон» (далі - ТОВ «Кальхеон», відповідач) стягнення 5 150 000,00 грн пені за прострочення поставки товару за державним контрактом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11 грудня 2025 року у справі №910/11843/25 позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача 5 150 000,00 грн пені та 61 800,00 грн судового збору.

Постановою від 04 березня 2026 року у справі №910/11843/25 Північний апеляційний господарський суд рішення місцевого господарського суду змінив, зазначив резолютивній частині про стягнення 515 000,00 грн пені, замість 5 150 000,00 грн.

Апеляційний господарський суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що позивач набув право на стягнення неустойки, передбаченої контрактом. Проте, врахувавши вагомий перелік причин і обставин, які зумовили порушення відповідачем строку поставки товару за державним контрактом, те, що відповідач вжив всіх залежних від нього заходів для належного виконання зобов`язання за державним контрактом, а вина останнього в порушенні зобов`язання була обумовлена несвоєчасним виконання зобов`язань контрагентом, а також зважаючи на відсутність доказів понесення позивачем збитків та інших негативних наслідків через незначне прострочення виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару, з урахуванням того, що відповідач в умовах війни забезпечує Збройні Сили України засобами протидії агресії рф та покладення на відповідача відповідальності у вигляді стягнення штрафних санкцій у визначеному судом першої інстанції розмірі фактично потягне за собою зрив майбутнього виконання державних контрактів, у тому числі, з Агенцією та Міністерством оборони України, що створить реальну загрозу безперебійному забезпеченню потреб Збройних сил України, дійшов висновку про зменшення нарахованого розміру пені до 515 000,00 грн, тобто на 90%, на підставі частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

02 квітня 2026 року до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (далі - Верховний Суд, Суд) через систему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга Агенції, в якій скаржник просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 04 березня 2026 року у справі №910/11843/25 в частині відмовлених позовних вимог, рішення суду першої інстанції залишити в силі рішення. Також Агенція просить Суд поновити строк на подання цієї касаційної скарги; відстрочити скаржнику сплату судового збору; розгляд справи здійснювати в закритому судовому засіданні.

В системі «Електронний суд» документ сформований 01 квітня 2026 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 квітня 2026 року для розгляду цієї касаційної скарги визначено колегію суддів у складі: Власов Ю.Л. - головуючий, Булгакова І.В., Малашенкова Т.М.

03 квітня 2026 року через систему «Електронний суд» до Верховного Суду від ТОВ «Кальхеон» надійшли заперечення проти відкриття касаційного провадження, в яких заявник просить відмовити у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Перевіривши матеріали касаційної скарги Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель», Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, зважаючи на таке.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 абзацу 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Агенція у касаційній скарзі зазначає, що підставою касаційного оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 04 березня 2026 року у справі №910/11843/25 є пункт 1 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки суд апеляційної інстанції неправильно застосував частину третю статті 551 ЦК України та статтю 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України) без урахування висновків Верховного Суду, що викладені в аналогічних правовідносинах у постановах від 09 травня 2024 року у справі №923/77/22, від 04 лютого 2020 року у справі №918/116/19, від 15 червня 2022 року у справі №922/2141/21, від 05 квітня 2023 року у справі №910/18718/21, від 19 січня 2024 року у справі №911/2269/22, від 09 червня 2022 року у справі №910/8425/19, від 02 листопада 2022 року у справі №910/14591/21.

Верховний Суд відхиляє доводи, викладені у касаційній скарзі про неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у зазначених постановах Верховного Суду обґрунтовуючи це таким.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 виснувала, що для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

Застосоване у статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України словосполучення «суд має право» та «може бути зменшений за рішенням суду» свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (постанови Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі №910/15705/21, від 01 лютого 2023 року у справі №914/3203/21, від 02 березня 2023 року у справі №905/1409/21, від 09 травня 2024 року у справі №923/77/22, від 22 травня 2024 року у справі №911/95/20, від 18 грудня 2024 року у справі №921/320/24, від 08 січня 2025 року у справі №921/299/24, від 19 лютого 2025 року у справі №903/665/24).

Зменшення розміру неустойки є правом суду та залежить виключно від встановлених судом конкретних обставин кожної справи за наслідками правової оцінки спірних правовідносин та поданих сторонами доказів, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статей 86, 210 ГПК України на власний розсуд та за внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статей 86, 210 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу; на встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин; умови конкретних правовідносин; наявність/відсутність наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення такої дії. Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05 вересня 2023 року у справі №907/583/22, від 28 листопада 2023 року у справі №916/1504/22, від 03 грудня 2024 року у справі №904/872/24, від 03 грудня 2024 року у справі №909/321/24.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19 січня 2024 року у справі №911/2269/22 зазначив, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватися з положеннями статті 233 ГК України і частини третьої статті 551 ЦК України, а також досліджуватися й оцінюватися судом у порядку статей 86, 210, 237 ГПК України. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

Отже, висновки Верховного Суду щодо застосування статті 551 ЦК України є усталеними та загальними (універсальними) для правовідносин про стягнення неустойки, однак результат їх застосування може бути різним (наявність або відсутність підстав для зменшення неустойки) у залежності від тих фактичних обставин, які будуть встановлені судом у кожній конкретній справі.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у пунктах 1,4 частини першої статті 287 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції переглянув рішення першої інстанції у справі №910/11843/25 відповідно до висновків Верховного Суду щодо застосування статті 551 ЦК України у подібних правовідносинах, що викладені у раніше прийнятих постановах, і підстави для відступлення від цих висновків у межах цієї справи в оскаржуваній частині постанови апеляційного господарського суду відсутні, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження у справі №910/11843/25 за касаційною скаргою Агенції слід відмовити на підставі пункту 5 частини першої статті 293 ГПК України.

Схожі висновки викладені в ухвалах Верховного Суду від 23 квітня 2025 року у справі №904/1819/24, від 05 травня 2025 року у справі №927/957/24, від 15 травня 2025 року у справі №909/749/24, від 19 червня 2025 року у справі №906/1124/24, від 02 липня 2025 року у справі №906/1153/24, від 14 липня 2025 року у справі №906/1129/24, від 24 жовтня 2025 року у справі №922/744/25, від 15 грудня 2025 року у справі №916/187/25 та від 24 лютого 2026 року у справі №910/7640/25.

Враховуючи наведене клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 04 березня 2026 року у справі №910/11843/25, відстрочення сплати судового збору та розгляд справи у закритому судовому засіданні Суд залишає без розгляду.

Керуючись статтями 234, 235, пунктом 5 частини першої статті 293 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04 березня 2026 року у справі №910/11843/25.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Л. Власов

Судді І. В. Булгакова

Т. М. Малашенкова

(З окремою думкою)