ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 рокуСправа № 912/2710/25

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Кузьміної Б.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю секретаря судового засідання Поступайло К.Ю. за правилами загального позовного провадження господарську справу № 912/2710/25

за позовом керівника Голованівської окружної прокуратури Кіровоградської області (26500, Кіровоградська область, смт. Голованівськ, вул. Паркова, 13)

в інтересах держави в особі Новоархангельської селищної ради (26100, Кіровоградська область, Голованівський район, с. Новоархангельськ, вул. Центральна, 31)

до відповідачів:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Промгаз Сіті" (04070, м. Київ, вул. Сагайдачного Петра, буд. 25б, офіс 203),

Комунального некомерційного підприємства "Новоархангельська багатопрофільна лікарня" Новоархангельської селищної ради (26106, Кіровоградська область, Голованівський район, с. Торговиця, вул. І. Сірка, буд. 15)

про визнання недійсними додаткових угод, стягнення 36 744,63 грн,

за участю представників:

від прокурора - Ледовська Т.В. (посвідчення № 075370 від 01.03.2023, у судовому засіданні з проголошення судового рішення участі не брала),

від позивача - участі не брали,

від відповідача 1 - участі не брали,

від відповідача 2 - участі не брали,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява керівника Голованівської окружної прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави в особі Новоархангельської селищної ради (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промгаз Сіті" (далі - відповідач 1) та Комунального некомерційного підприємства "Новоархангельська багатопрофільна лікарня" Новоархангельської селищної ради (далі - відповідач 2) з такими вимогами:

"1. Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі.

2. Визнати недійсною додаткову угоду №3 від 09.09.2022 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 6 від 31.01.2022, укладену між Комунальним некомерційним підприємством "Новоархангельська багатопрофільна лікарня" Новоархангельської селищної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОМГАЗ СІТІ".

3. Визнати недійсною додаткову угоду №4 від 28.09.2022 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 6 від 31.01.2022, укладену між Комунальним некомерційним підприємством "Новоархангельська багатопрофільна лікарня" Новоархангельської селищної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОМГАЗ СІТІ".

4. Визнати недійсною додаткову угоду №6 від 30.09.2022 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 6 від 31.01.2022, укладену між Комунальним некомерційним підприємством "Новоархангельська багатопрофільна лікарня" Новоархангельської селищної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОМГАЗ СІТІ".

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМГАЗ СІТІ" (, місце реєстрації: 04070, Україна, місто Київ, вулиця Сагайдачного Петра, будинок, 256, офіс, 203) на користь місцевого бюджету Новоархангельської селищної ради безпідставно надмірно сплачені бюджетні кошти в сумі 36 744,63 грн (Код отримувача 37918230, розрахунковий рахунок UА0011539, ГУК у Кіров.обл./тг селище Новоархангельськ, код класифікації доходів бюджету 24060300).

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМГАЗ СІТІ" (, місце реєстрації: 04070, Україна, місто Київ, вулиця Сагайдачного Петра, будинок, 256, офіс, 203) на користь Кіровоградської обласної прокуратури судовий збір в сумі 7 570 грн (, банк - Державна Казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, розрахунковий рахунок UА0004600, код класифікації видатків бюджету - 2800).

7. Стягнути з Комунального некомерційного підприємства "Новоархангельська багатопрофільна лікарня" Новоархангельської селищної ради () на користь Кіровоградської обласної прокуратури судовий збір в сумі 4 542 грн (, банк - Державна Казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, розрахунковий рахунок UА0004600, код класифікації видатків бюджету - 2800).

8. Про день і час розгляду справи повідомити Голованівську окружну прокуратуру та Кіровоградську обласну прокуратуру, яка забезпечуватиме участь у розгляді справи в суді."

На обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторонами договору всупереч інтересам держави та на порушення вимог пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" збільшено ціну за одиницю товару за відсутності належного документального підтвердження наявності коливання ціни на ринку у відповідний період, з недотриманням вимог щодо пропорційності збільшення ціни та з порушенням обмеження у 10%.

Ухвалою від 22.10.2025 суд відкрив провадження у справі та постановив розглядати її за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання на 20.11.2025.

23.10.2025 від позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог прокурора у повному обсязі та розгляд справи без участі представника позивача.

06.11.2025 відповідач 1 подав відзив на позовну заяву, у якому проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в позові.

На обґрунтування відзиву відповідач 1 зазначає, що за порушення вимог Закону України "Про публічні закупівлі" установлена адміністративна відповідальність, яка не передбачає можливості визнання додаткових угод недійсними.

Також у відзиві відповідач 1 посилається на лист Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 27.10.2016 № 3302-06/34307-06 "Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю", а також вказує, що норма пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачає можливість внесення необмеженої кількості разів змін до договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії в частині збільшення такої ціни до 10% за один раз пропорційно збільшенню ціни відповідного товару на ринку за умови, що наведена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

Також відповідач 1 послався на Висновок науково-правової експертизи Інституту держави і права імені В.М. Корецького НАН України від 24.07.2025 № 126/78-е щодо доктринального тлумачення та застосування окремих норм і положень законодавства України, а саме Закону України "Про публічні закупівлі" та просив залучити його до матеріалів справи.

У пункті 3 відзиву на позовну заяву відповідач 1 заявив клопотання про зупинення провадження у справі № 912/2710/25 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24.

12.11.2025 до суду надійшла відповідь від 07.11.2025 прокурора на відзив, за змістом якої прокурор не заперечив стосовно зупинення провадження у цій справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24.

На обґрунтування відповіді на відзив прокурор зазначив, що збільшення ціни за одиницю товару більш ніж на 10 % заборонене. Право тлумачити норму права є виключним правом суду; роз`яснення державних органів (листи, рекомендації) не є нормою права і не мають юридичного значення, про що і вказано в самих листах Мінекономіки. За такого, на переконання прокурора, відсутня необхідність долучення до матеріалів справи висновку науково-правової експертизи Інституту держави і права ім. В.М. Корецького НАН України від 24.07.2025 № 126/78-е.

Ухвалою від 20.11.2025 суд зупинив провадження у справі № 912/2710/25 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду у касаційному порядку справи № 920/19/24.

09.02.2026 від прокурора надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, мотивоване тим, що постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне партнерство" залишено без задоволення, постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2024 та рішення Господарського суду Сумської області від 26.06.2024 у справі № 920/19/24 залишено без змін.

Ухвалою від 10.02.2026 суд поновив провадження у справі, продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання у справі призначив на 10.03.2026.

У підготовчому засіданні 10.03.2026 представник відповідача 1, яка брала участь у засіданні в режимі відеоконференції, заявила клопотання про відкладення підготовчого засідання для подання письмових пояснень щодо правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду у справі № 920/19/24. Повідомила, що інших заперечень проти закриття підготовчого провадження, крім необхідності подання зазначених письмових пояснень, не має.

Протокольною ухвалою від 10.03.2026 суд, на підставі частини 5 статті 161 ГПК України, дозволив відповідачу 1 подати додаткові пояснення з урахуванням постанови Верховного Суду у справі № 920/19/24. Постановив, що інші учасники справи можуть подати відповідні додаткові пояснення, за бажанням.

Ураховуючи, що надання відповідачем 1 додаткових пояснень не перешкоджає закриттю підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті, суд протокольною ухвалою, надалі оформленою окремим документом, закрив підготовче провадження у справі № 912/2710/25 та призначив справу до розгляду по суті на 31.03.2026.

Ухвала від 10.03.2026 вручена учасникам справи доставленням в Електронний кабінет 10.03.2026 о 16:27, що підтверджується довідками про доставку електронного листа (т. 2, а.с. 146-151).

Додаткові пояснення від сторін до суду не надходили.

У судовому засіданні 31.03.2026 прокурор позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Інші учасники справи, які були належно про дату, час і місце розгляду справи, представників у судове засідання 31.03.2026 не направили, в тому числі представник відповідача 1 на запрошення секретаря судового засідання засобами системи відеоконференцзв`язку не підключилася, була офлайн і протягом судового засідання, яке проводилося в режимі відеоконференції, можливістю приєднатися до відеоконференції не скористалася. Про дату, час і місце розгляду справи учасники справи, які не з`явилися, були належно повідомлені.

Заяв, клопотань про відкладення судового засідання учасники справи, які не з`явилися, не заявляли, причин неявки не повідомляли.

За пунктом 1 частини 3 статті 202 ГПК України, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

На підставі зазначеного суд розглянув справу за відсутності представників позивача та відповідачів.

У судовому засіданні 31.03.2026 суд заслухав вступне слово прокурора, дослідив наявні у справі докази, провів судові дебати, перейшов у стадію ухвалення судового рішення; на підставі статті 219 ГПК України відклав ухвалення і проголошення судового рішення до 07.04.2026.

07.04.2026 у судовому засіданні з проголошення судового рішення учасники справи участі не брали, про дату, час і місце його проведення були належно повідомлені доставленням ухвали-повідомлення від 31.03.2026 до електронних кабінетів у підсистемі "Електронний суд" (т.2, а.с. 155-160).

07.04.2026 суд ухвалив рішення у справі, підписав його вступну та резолютивну частини.

Ухвалюючи рішення по суті спору між сторонами, суд виходив з повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень проти таких вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зокрема, розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення присутньої в засіданні суду прокурора, дослідивши в судовому засіданні докази у справі, суд установив такі обставини, які є предметом доказування.

31.01.2022 за результатами публічної закупівлі між Комунальним некомерційним підприємством "Новоархангельська багатопрофільна лікарня" Новоархангельської селищної ради (далі - Споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОМГАЗ СІТІ" (далі - Постачальник) укладено договір № 6 про постачання електричної енергії споживачу з додатками (далі - Договір, т. 1, а.с. 43-51), відповідно до пункту 2.1. якого Постачальник постачає електричну енергію Споживачу по коду 09310000-5 "Електрична енергія" за ДК 021:2015 для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Загальний обсяг постачання електричної енергії становить 571285 кВт*год (пункт 2.3. Договору).

Загальна сума цього договору складає: 2 830 711,00 грн, в тому числі ПДВ 20% - 471 785,17 грн (пункт 5.2. Договору).

Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць (пункт 5.5. Договору).

Згідно з пунктом 13.1. Договору, договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31 грудня 2022 року, відповідно обраної комерційної пропозиції, а в частині грошових розрахунків - до повного виконання зобов`язань та набирає чинності з моменту погодження (акцептування) Споживачем заяви-приєднання, яка є додатком 1 до цього Договору та сплаченого рахунку (квитанції) Постачальника.

Відповідно до пункту 13.2. Договору, якщо інше прямо не передбачено цим Договором або чинним законодавством, зміни до інших умов Договору можуть бути внесені тільки за домовленістю Сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього Договору.

Пунктом 13.5. Договору передбачено, що усі повідомлення за цим Договором вважаються зробленими належним чином, якщо вони здійснені в письмовій формі та надіслані рекомендованим листом або електронною поштою, вручені кур`єром або особисто за зазначеними в цьому Договорі адресами Сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу зв`язку одержувача.

Датою отримання електронного повідомлення буде вважатися дата його відправки з електронної адреси Постачальника.

Сторони несуть повну відповідальність за правильність вказаних у цьому Договорі реквізитів та зобов`язуються своєчасно у письмовій формі повідомляти одна одну про їх зміну не пізніше 5-ти днів до впровадження таких змін, а у разі неповідомлення несуть ризик настання пов`язаних із цим несприятливих наслідків.

Відповідно до підпункту 2 пункту 13.7. Договору, істотні умови Договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань Сторонами в повному обсязі, крім випадків збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в даному Договорі.

У разі коливання ціни Товару (електричної енергії) на ринку Постачальник письмово звертається до Споживача щодо зміни ціни за одиницю Товару (електричної енергії). Наявність факту коливання ціни Товару (електричної енергії) на ринку підтверджується довідками (завіреними копіями довідок) відповідних органів, установ, організацій, які уповноважені надавати відповідну інформацію щодо коливання ціни Товару (електричної енергії) на ринку, щодо розміру цін на Товар (електричну енергію) на момент укладання Договору та на момент звернення до вказаних органів, установ, організацій.

Коливання ціни електричної енергії визначається шляхом порівняння середньозважених цін на РДН двох останніх послідовних періодів (місяців), що передують розрахунковому. Середньозважена ціна РДН визначається на підставі середньозважених цін двох останніх послідовних періодів (місяців), зазначених на офіційному вебсайті ДП "Оператор ринку".

Ціна за одиницю товару по даному договору змінюється пропорційно до зміни середньозваженої ціни РДН двох послідовних періодів (місяців), що передують розрахунковому.

У залежності від коливання середньозваженої ціни РДН сторони протягом дії договору можуть вносити зміни декілька разів у частині ціни за одиницю товару з урахуванням попередніх змін, внесених до нього.

Договір підписано та скріплено печатками сторін.

Пунктами 1, 5, 6 Додатку № 3 "Комерційна пропозиція" до Договору передбачено, що ціна (тариф) електричної енергії для Споживача відповідно: 1, 2 клас напруги 4,9521 грн/кВт год без ПДВ і 4,3425 грн/Квт*год з ПДВ. Загальний обсяг поставки електричної енергії становить 571285 кВт*год. Загальна сума договору становить 2 830 711,00 грн, в тому числі ПДВ 20% 471 785,17 грн. Комерційну пропозицію підписано та скріплено печатками сторін (т. 1, а.с. 54).

10.03.2022 між споживачем та постачальником було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору, за якою пункт 5.2.1. договору викладено у новій редакції: "Бюджетні зобов`язання за цим Договором виникають в межах відповідних бюджетних асигнувань Замовника, які на дату укладання Додаткової угоди № 1 складають 1 364 700,00 грн. Подальше виникнення бюджетних асигнувань буде здійснюватись по мірі збільшення бюджетних асигнувань шляхом укладання додаткових угод".

Угоду підписано сторонами та скріплено печатками (т. 1, а.с. 55).

09.09.2022 між споживачем та постачальником було укладено Додаткову угоду № 2 до Договору, за якою змінено реквізити Постачальника.

Угоду підписано сторонами та скріплено печатками (т. 1, а.с. 56).

Листом № 0109/09С від 01.09.2022 постачальник повідомив споживачу про значне коливання цін на ринку електричної енергії та про необхідність зміни ціни електроенергії за Договором до економічно обґрунтованого рівня. До листа додано копію довідки Харківської торгово-промислової палати № 582/22 від 01.09.2022 (т.1, а.с. 61-63).

09.09.2022 між споживачем та постачальником було укладено Додаткову угоду № 3 до Договору про таке:

"1. Збільшити ціну за одиницю товару за Договором, що не перевищує 10% зміни ціни товару, та не призводить до збільшення суми Договору, та зменшити загальну кількість товару, у зв`язку з чим внести наступні зміни до Договору:

1.1. Внести зміни до п. 2.3. Договору виклавши його у наступній редакції:

"2.3. Загальний обсяг постачання електричної енергії становить 559 874,0137 кВт*год."

1.2. Внести зміни до п. 1 Додатку №1 "Комерційна пропозиція " до Договору виклавши його у наступній редакції:

"1. Ціна (тариф) електричної енергії для споживача відповідно:

1, 2 клас напруги 4,24933 грн/кВт год без ПДВ і 5,099196 грн/кВт год з ПДВ."

1.3. Внести зміни до п. 5 Додатку №1 "Комерційна пропозиція" до Договору виклавши його у наступній редакції:

"5. Загальний обсяг поставки електричної енергії становить 559 874,0137 кВт*год.".

Сторони угоди домовились, що ця додаткова угода набирає чинності з дати підписання сторонами та розповсюджує свою дію на відносини, що виникли з 01.08.2022, на підставі частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України, і діє протягом строку дії Договору (пункт 4 додаткової угоди).

Угоду підписано сторонами та скріплено печатками (т. 1, а.с. 60).

Листом № 1309/09С від 13.09.2022 постачальник повідомив споживача про значне коливання цін на ринку електричної енергії та про необхідність зміни ціни електроенергії за Договором до економічно обґрунтованого рівня. До листа додано копію довідки Харківської торгово-промислової палати № 624/22 від 13.09.2022 (т.1, а.с. 65-67).

28.09.2022 між споживачем та постачальником було укладено Додаткову угоду № 4 до Договору про таке:

"1. Збільшити ціну за одиницю товару за Договором, що не перевищує 10% зміни ціни товару, та не призводить до збільшення суми Договору, та зменшити загальну кількість товару, у зв`язку з чим внести наступні зміни до Договору:

1.1. Внести зміни до п. 2.3. Договору виклавши його у наступній редакції:

"2.3. Загальний обсяг постачання електричної енергії становить 529 315,8924 кВт*год."

1.2. Внести зміни до п. 1 Додатку №1 "Комерційна пропозиція " до Договору виклавши його у наступній редакції:

"1. Ціна (тариф) електричної енергії для споживача відповідно:

1, 2 клас напруги 4,60425 грн/кВт год без ПДВ і 5,5251 грн./кВТ год з ПДВ."

1.3. Внести зміни до п. 5 Додатку №1 "Комерційна пропозиція" до Договору виклавши його у наступній редакції:

"5. Загальний обсяг поставки електричної енергії становить 529 315,8924 кВт*год.".

Сторони угоди домовились, що ця додаткова угода набирає чинності з дати підписання сторонами та розповсюджує свою дію на відносини, що виникли з 01.09.2022, на підставі частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України і діє протягом строку дії Договору (пункт 4 додаткової угоди).

Угоду підписано сторонами та скріплено печатками (т.1, а.с. 64).

Листом № 2809/09С від 28.09.2022 постачальник повідомив споживача про значне коливання цін на ринку електричної енергії та про необхідність зміни ціни електроенергії за Договором до економічно обґрунтованого рівня. До листа додано копію довідки Харківської торгово-промислової палати № 684-1/22 від 26.09.2022 (т.1, а.с. 72-74).

30.09.2022 між споживачем та постачальником було укладено Додаткову угоду № 5 до Договору, якою внесено зміни до Договору в частині реквізитів Постачальника.

30.09.2022 між споживачем та постачальником було укладено Додаткову угоду № 6 до Договору про таке:

"1. Збільшити ціну за одиницю товару за Договором, що не перевищує 10% зміни ціни товару, та не призводить до збільшення суми Договору, та зменшити загальну кількість товару, у зв`язку з чим внести наступні зміни до Договору:

1.1. Внести зміни до п. 2.3. Договору виклавши його у наступній редакції:

"2.3. Загальний обсяг постачання електричної енергії становить 510 878,6597 кВт*год."

1.2. Внести зміни до п. 1 Додатку №1 "Комерційна пропозиція" до Договору виклавши його у наступній редакції:

"1. Ціна (тариф) електричної енергії для споживача відповідно:

1, 2 клас напруги 4,86176 грн/кВт год без ПДВ і 5,834112 грн./кВТ год з ПДВ"

1.3. Внести зміни до п. 5 Додатку №1 "Комерційна пропозиція" до Договору виклавши його у наступній редакції:

"5. Загальний обсяг поставки електричної енергії становить 510 878,6597 кВт*год.".

Сторони угоди домовились, що ця додаткова угода набирає чинності з дати підписання сторонами та розповсюджує свою дію на відносини, що виникли з 11.09.2022, на підставі частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України і діє протягом строку дії Договору (пункт 4 додаткової угоди).

Угоду підписано сторонами та скріплено печатками (т.1, а.с. 71).

Листом № 2010/03 від 20.10.2022 постачальник надіслав споживачу пропозицію щодо розірвання договору та припинення правовідносин з 11.11.2022 в частині постачання електричної енергії споживачу, а в частині розрахунків - до їх повного виконання (т.1, а.с. 77-83).

09.12.2022 між споживачем та постачальником було укладено Додаткову угоду № 7 до Договору, про таке: "Враховуючи фактичний обсяг видатків Замовника, зменшити обсяг закупівлі на 1702586,31 грн, у зв`язку з чим внести зміни до Договору: 1.1. п.2.3. розділу 2 "Предмет Договору" Договору викласти в наступній редакції:

"2.3. Загальний обсяг постачання електричної енергії становить 220057 кВт*год"

1.2. п.5.2. розділу "Ціна, порядок обліку та оплати електричної енергії" Договору викласти в наступній редакції:

"5.2. Загальна сума цього договору складає: 1127124,69 грн 00 коп (один мільйон сто двадцять сім тисяч сто двадцять чотири гривні 69 копійок.)"

1.3. п.5.2.1. розділу 5 "Ціна, порядок обліку та оплати електричної енергії" Договору викласти в наступній редакції:

"5.2.1. Бюджетні зобов`язання за цим Договором виникають в межах відповідних бюджетних асигнувань Замовника, які на дату укладання Додаткової угоди №7 складають 875736,11 грн."

1.4. Внести зміни до п.5 Додатку №1 "Комерційна пропозиція" до Договору, виклавши його в наступній редакції:

"5. Загальний обсяг поставки електричної енергії становить 220057 кВт*год.".

Сторони угоди домовились, що дана Додаткова угода набуває чинності з дати підписання сторонами та діє до 31.12.2022.

Угоду підписано сторонами та скріплено печатками (т.1, а.с. 75).

12.12.2022 між споживачем та постачальником було укладено Додаткову угоду № 8 до Договору, у якій сторони погодили з ініціативи постачальника припинити дію Договору про постачання електричної енергії споживачу з 11.11.2022, а в частині розрахунків до їх повного виконання. Постачання електричної енергії по Договору припиняється о 23:59 10.11.2022. Угоду підписано сторонами та скріплено печатками (т.1, а.с. 76).

На виконання умов Договору постачальником було поставлено споживачу 220,057 МВт/год електричної енергії, що підтверджується актами прийому-передачі електричної енергії , а саме:

- № ПГС00000116 від 10.03.2022 за лютий 2022 на суму 245 886,38 грн;

- № ПГС00000331 від 15.04.2022 за березень 2022 на суму 211 865,42 грн;

- № ПГС00000332 від 15.04.2022 за березень 2022 на суму 31 072,74 грн;

- № ПГС00000359 від 16.05.2022 за квітень 2022 на суму 100 000,00 грн;

- № ПГС00000360 від 16.05.2022 за квітень 2022 на суму 56 810,26 грн;

- № ПГС00000587 від 17.06.2022 за травень 2022 на суму 26 216,84 грн;

- № ПГС00000588 від 17.06.2022 за травень 2022 на суму 62 437,82 грн;

- № ПГС00000704 від 11.07.2022 за червень 2022 на суму 34 566,00 грн;

- № ПГС00000705 від 11.07.2022 за червень 2022 на суму 15 771,73 грн;

- № ПГС00000830 від 11.08.2022 за липень 2022 на суму 32 078,60 грн;

- № ПГС00000831 від 17.08.2022 за липень 2022 на суму 14 676,68 грн;

- № ПГС00000923 від 14.09.2022 за серпень 2022 на суму 37 290,42 грн;

- № ПГС00000924 від 14.09.2022 за серпень 2022 на суму 16 689,67 грн;

- № ПГС00001066 від 19.10.2022 за вересень 2022 на суму 61 468,61 грн;

- № ПГС00001067 від 19.10.2022 за вересень 2022 на суму 20 689,71 грн;

- № ПГС00001178 від 10.11.2022 за жовтень 2022 на суму 90 142,86 грн;

- № ПГС00001179 від 10.11.2022 за жовтень 2022 на суму 29 234,74 грн;

- № 1557 від 09.12.2022 за листопад 2022 на суму 40 226,21 грн (т. 1, а.с. 84-119).

На виконання умов Договору відповідач 2 сплатив ТОВ "Промгаз Сіті" 1 127 124,69 грн:

- 11.03.2022 - 245 886,38 грн, що підтверджується випискою за 11.03.2022 (а.с. 85);

- 18.04.2022 - 211 865,42 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 2, № 26 (а.с. 87-88);

- 20.04.2022 - 31 072,74 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 227 (а.с. 90);

- 30.05.2022 - 100 000,00 грн, що підтверджується випискою за 30.05.2022 (а.с. 92);

- 17.05.2022 - 56 810,26 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 305 (а.с. 94);

- 22.06.2022 - 26 216,84 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 361 (а.с. 96);

- 27.06.2022 - 62 437,82 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 30 (а.с. 98);

- 28.07.2022 - 34 566,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 32 (а.с. 100);

- 14.07.2022 - 15 771,73 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 430 (а.с. 102);

- 22.08.2022 - 32 078,60 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 34 (а.с. 104);

- 18.08.2022 - 14 676,68 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 519 (а.с. 106);

- 27.09.2022 - 37 290,42 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 36 (а.с. 108);

- 21.09.2022 - 16 689,67 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 581 (а.с. 110);

- 20.10.2022 - 61 468,61 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 38 (а.с. 112);

- 21.10.2022 - 20 689,71 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 696 (а.с. 114);

- 11.11.2022 - 90 142,86 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 39 (а.с. 116);

- 10.11.2022 - 29 234,74 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 735 (а.с. 118);

- 12.12.2022 - 40 226,21 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 830 (а.с. 120).

З матеріалів справи вбачається, що обставини передачі електричної енергії та оплати вказаних сум визнаються сторонами та не заперечуються ними.

Ухвалюючи рішення по суті спору між сторонами, суд виходить з такого.

Щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

На підставі частин 1, 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист таких інтересів, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді за одночасної наявності двох елементів: порушення або загрози порушення інтересів держави та нездійснення чи неналежного здійснення захисту таких інтересів відповідним суб`єктом владних повноважень, а також у разі його відсутності.

Згідно з частинами 3-4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, передбачені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також указує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У рішенні № 3-рп/99 від 08.04.99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави", висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Оскільки "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

"Інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора із захисту суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 19.09.2019 у справі № 815/724/15, від 28.01.2021 у справі № 380/3398/20, від 05.10.2021 у справі № 380/2266/21, від 02.12.2021 у справі № 320/10736/20 та від 23.12.2021 у справі № 0440/6596/18.

Фінансування закупівлі, проведеної за участю відповідача, здійснювалося за рахунок коштів місцевого бюджету, про що зазначено у оголошенні про проведення відкритих торгів та у звіті про виконання договору про закупівлю.

Відповідно до статті 142 Конституції України, частини 3 статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Згідно з частинами 1-2 статті 5 Бюджетного кодексу України, бюджетна система України складається з державного бюджету та місцевих бюджетів. Місцевими бюджетами є бюджет Автономної Республіки Крим, обласні, районні бюджети та бюджети місцевого самоврядування.

Частиною 5 статті 64 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що видатки місцевого бюджету здійснюються із загального та спеціального фондів місцевого бюджету відповідно до вимог Бюджетного кодексу України та закону про Державний бюджет України.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 7 Бюджетного кодексу України, бюджетна система України ґрунтується на таких принципах: ефективності та результативності - при складанні та виконанні бюджетів усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей, запланованих на основі національної системи цінностей і завдань інноваційного розвитку економіки, шляхом забезпечення якісного надання публічних послуг при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів.

Згідно з положеннями статті 22 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів, що уповноважені на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків бюджету, зобов`язані ефективно та раціонально використовувати бюджетні кошти, чим сприяти недопущенню порушень інтересів держави у бюджетній сфері.

Згідно з статтею 26 Бюджетного кодексу України контроль за дотриманням бюджетного законодавства спрямований на забезпечення ефективного і результативного управління бюджетними коштами та здійснюється на всіх стадіях бюджетного процесу його учасниками відповідно до цього Кодексу та іншого законодавства, а також забезпечує, зокрема, досягнення економії бюджетних коштів, їх цільового використання, ефективності і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів шляхом прийняття обґрунтованих управлінських рішень.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21 зроблено висновок, що використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб. Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності.

За такого, у даному випадку органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, виступає Новоархангельська селищна рада, яка за захистом інтересів держави самостійно до суду не звернулася.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 143 Конституції України, територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування, зокрема, управляють майном, що є в комунальній власності.

Відповідно до частин 1-2 статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Частиною 1 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

При цьому, орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (стаття 18-1 Закону).

Згідно з частинами 1, 4, 8 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів.

Як вбачається з Статуту КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги" підприємство утворене Новоархангельською селищною радою (пункт 1.3.), майно підприємства належить до комунальної власності (пункт 1.2.), підприємство підпорядковане Новоархангельській селищній раді (пункт 1.3, т. 1, а.с. 130-143).

За таких положень та обставин Новоархангельська селищна рада, як представник інтересів відповідної територіальної громади, а також як засновник КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги", уповноважена здійснювати функції держави у спірних правовідносинах як орган місцевого самоврядування з метою контролю за дотриманням цільового використання бюджетних коштів.

Новоархангельська селищна рада є представницьким органом місцевого самоврядування, який наділений правом представляти інтереси територіальної громади, приймати рішення від її імені рішення та здійснювати в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування.

На виконання вимог частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" Голованівська окружна прокуратура Кіровоградської області направила Новоархангельській селищній раді повідомлення в порядку частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" № 54/04-2063ВИХ-25 від 09.04.2025 (т.1, а.с. 144-145).

Новоархангельська селищна рада у відповідь на вказане повідомлення листом від 11.04.2025 № 02-29/252 (т.1, а.с. 146) надала реквізити рахунку Новоархангельської селищної ради, на які має бути здійснено стягнення коштів.

25.07.2025 Голованівська окружна прокуратура Кіровоградської області звернулась до Новоархангельської селищної ради з запитом в порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру" № 54/04-4203ВИХ-25 (т.1, а.с. 147-148).

Позивач на запит прокурора повідомив, що селищна рада заходів щодо відновлення порушених інтересів територіальної громади Нововархангельської селищної ради не вживала.

Наведені обставини свідчать про наявність передбачених статтею 131-1 Конституції України, статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" підстав для реалізації прокурором представницьких повноважень в інтересах держави у спірних правовідносинах шляхом звернення до суду із даним позовом.

Розглядаючи спір по суті, господарський суд ураховує таке.

Відповідно до статей 11, 509, 526 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення зобов`язань, які мають виконуватись належним чином відповідно до договору та закону.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Абзацом 2 частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені у статті 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх і непрацездатних дітей.

Відповідно до частин 1, 3 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади встановлює Закон України від 25.12.2015 № 922-VIII "Про публічні закупівлі".

Договір № 6 від 31.01.2022 про постачання електричної енергії споживачу укладено відповідно до Закону України "Про публічні закупівлі", частина 1 статті 41 якого передбачає, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Статтею 5 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність та пропорційність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників та рівне ставлення до них; об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; запобігання корупційним діям і зловживанням.

У частині 4 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Частина 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачає, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, наведених у пунктах 1-8 зазначеної норми.

Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

Відповідно до пунктів 3-7 розділу X "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про публічні закупівлі" на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX, та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування особливості здійснення закупівель товарів, робіт та послуг для замовників, передбачених цим Законом (далі - Особливості), визначаються Кабінетом Міністрів України із забезпеченням захищеності таких замовників від воєнних загроз та з дотриманням вимог, встановлених пунктом 3-8 цього розділу.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1178 від 12.10.2022 затверджено Особливості здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, які встановлюють порядок та умови здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", із забезпеченням захищеності таких замовників від воєнних загроз на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування.

Пунктом 19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 р. № 1178 визначено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, перелік яких наведено в даному пункті.

Зокрема, підпунктом 2 пункту 19 Особливостей передбачено погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення.

Постанова Кабінету Міністрів України № 1178 від 12.10.2022 не передбачає внесення змін до Закону України "Про публічні закупівлі", а лише встановлює певні особливості щодо процедури здійснення публічних закупівель під час дії воєнного стану (постанови Верховного Суду від 18.06.2024 у справі № 922/2595/23, від 01.10.2024 у справі № 918/779/23).

Верховний Суд у постанові від 28.08.2024 у справі № 918/694/23 вказав, що постанова Кабінету Міністрів України № 1178 від 12.10.2022 деталізує випадки для можливості зміни сторонами правочину ціни договору в порядку пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", та не встановлює іншого алгоритму розрахунку процентного співвідношення ціноутворення, передбаченого даною нормою.

Як виснував Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 916/747/24 у постанові від 06.02.2025, метою Закону України "Про публічні закупівлі" є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку (постанови Верховного Суду: від 10.12.2024 у справі № 924/413/24, від 15.10.2024 у справі № 918/18/24, від 08.10.2024 у справі № 918/728/23.

Отже, під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 Цивільного кодексу України та пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

Верховний Суд у постанові від 07.12.2022 у справі № 927/189/22 звертає увагу, що передбачена частиною 5 статті 41 Закону "Про публічні закупівлі" можливість змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10 % має на меті запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника. Разом з тим, ця норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Тому документи щодо коливання ціни повинні підтверджувати, чому відповідне підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні запропонованій замовнику на тендері та/або чому виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним.

Також у постанові Верховного Суду від 16.02.2023 у справі № 903/366/22 зроблено висновок, що при зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну, постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Верховним Судом у постанові від 06.02.2025 у справі № 916/747/24 наведено висновки про те, що під коливанням ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього. Водночас, на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.

Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження, викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (постанова Верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 912/1580/18).

Сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне за собою підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору. Умовою такого підвищення обов`язково є неможливість спрогнозувати таке підвищення та закласти відповідні ризики при формуванні тендерної пропозиції (постанова Верховного Суду у справі № 910/13579/23 від 02.07.2024).

За приписами частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржені додаткові угоди до Договору № 3-4, 6, якими підвищено вартість товару, укладено з посиланням на пункт 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" на підставі звернення постачальника, у зв`язку з коливання цін на ринку електричної енергії.

До звернень постачальника додані цінові довідки Харківської торгово-промислової палати України № 582/22 від 01.09.2022 (т.1, а.с. 62-63), № 624/22 від 13.09.2022 (т.1. а.с. 66-67) та № 684-1/22 (т.1, а.с. 73-74). Цінова довідка від 01.09.2022 № 582/22 (т.1. а.с. 62-63) містить інформацію про коливання середньозваженої ціни електричної енергії на майданчику РДН в торговій зоні ОЕС України за січень 2022 року відносно серпня 2022 року, від 13.09.2022 № 624/22 (т.1, а.с. 66-67) - інформацію про рівень середньозважених цін на РДН за серпень 2022 року відносно першої декади вересня 2022 року, цінова довідка від 26.09.2022 № 684-1/22 (т.1, а.с. 73-74) - інформацію про середньозважену ціну на РДН за першу декаду вересня 2022 року відносно другої декади вересня 2022 року.

Цінова довідка від 01.09.2022 № 582/22 містить інформацію про коливання середньозваженої ціни електричної енергії на РДН за січень 2022 року відносно серпня 2022 року та не містить інформації про зміну ціни на електроенергію чітко за період між датою укладення Договору 31.01.2022 та наступною зміною ціни 01.08.2022 на підставі Додаткової угоди від 09.09.2022 № 3. Цінова довідка від 13.09.2022 № 624/22 містить інформацію про рівень середньозважених цін на РДН за серпень 2022 року відносно першої декади вересня 2022 року та не містить інформації про зміну ціни чітко за період між датою попередньої зміни ціни 01.08.2022 за Додатковою угодою № 3 та наступною зміною ціни 01.09.2022 за Додатковою угодою № 4. Цінова довідка від 26.09.2022 № 684-1/22 містить інформацію про рівень середньозважених цін на РДН за першу декаду вересня 2022 року відносно другої декади вересня 2022 року та не містить інформації про зміну ціни чітко за період між датою попередньої зміни ціни 01.09.2022 за Додатковою угодою № 4 та наступною зміною ціни 11.09.2022 за Додатковою угодою № 6.

Водночас, як зазначено вище, під коливанням ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього. На підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринкового ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.

Отже, оскаржені додаткові угоди укладені за відсутності належного документального підтвердження коливання ціни саме в період між укладенням договору та внесенням відповідних змін до нього, а також у періоди між датами внесення попередніх та наступних змін до договору в частині ціни, тому не відповідають пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Відповідно до частин 1-3 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22, зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається відповідно до частини 3 статті 632 ЦК України.

Суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Відповідно до пункту 5.4 Договору інформація про діючу ціну електричної енергії має бути розміщена на офіційному вебсайті Постачальника не пізніше ніж за 20 днів до початку її застосування із зазначенням порядку її формування. Ціна електричної енергії має зазначатися Постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим Договором, у тому числі у разі її зміни.

За пунктом 5.5 Договору розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.

За змістом пункту 5.7 Договору акт приймання-передачі товарної продукції за розрахунковий період складається Постачальником на підставі даних комерційних приладів обліку.

Отже, в цьому випадку, розрахунковим періодом є календарний місяць, по завершенню якого складається акт приймання-передачі та формується рахунок про фактичне споживання електричної енергії та її вартість.

Тобто обсяг фактичного споживання електричної енергії визначається після розрахункового періоду - календарного місяця, в якому спожита електроенергія, а тому зміна ціни після закриття розрахункового періоду є зміною ціни після виконання договору.

Як вбачається з матеріалів справи, додаткову угоду № 3 укладено 09.09.2022, ціну за поставлений товар змінено з 01.08.2022, тобто зміна ціни за Додатковою угодою № 3 від 09.09.2022 відбулась після закриття розрахункового періоду. За такого, Додаткова угода № 3 від 09.09.2022 укладена з недотриманням вимог частини 3 статті 632 Цивільного кодексу України.

Додаткову угоду № 4 укладено 28.09.2022, ціну за поставлений товар змінено з 01.09.2022, Додаткову угоду № 6 укладено 30.09.2022, ціну за поставлений товар змінено з 11.09.2022, тобто зміна ціни за додатковою угодою № 4 від 28.09.2022 та за Додатковою угодою № 6 від 30.09.2022 відбулась до закриття розрахункового періоду. За такого відсутні підстави вважати, що ці додаткові угоди укладено з порушенням вимог частини 3 статті 632 Цивільного кодексу України.

Суд зазначає, що за пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

За клопотанням відповідача провадження у справі зупинялося до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24, вказано, що положення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII y редакції Закону № 1530-XI не містять змін щодо максимально можливого збільшення розміру ціни за одиницю товару, погодженої сторонами договору закупівлі, визначеної попередньою редакцією цієї норми на рівні не більше 10%. У будь-якому випадку загальний розмір збільшення ціни не може перевищувати 10% ціни, встановленої в договорі закупівлі. Філологічне тлумачення пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII свідчить, що зміна істотних умов договору про закупівлю після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі допускається лише у випадках, прямо передбачених цією нормою. Одним із цих випадків є збільшення ціни товару, але за умови, що таке збільшення не може перевищувати нормативно визначеного відсоткового значення суми, встановленої в договорі про закупівлю, яке у пункті 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII унормовано на рівні не більше 10 %. До того ж визначене законодавцем відсоткове значення обмеження суми є граничним (пороговим) і відповідний ліміт зміни ціни слід враховувати при кожному внесенні змін до договору про закупівлю, а не застосовувати щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Іншими словами, це означає, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору (у разі коливання ціни товару на ринку) не може перевищувати нормативно закріпленого 10 % значення для зміни ціни, визначеної в договорі про закупівлю.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 21.11.2025 у справі № 920/19/24, у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинне перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі (пункт 128 постанови).

Такий правовий висновок неодноразово також був викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.04.2024 у справі № 922/433/22, від 01.10.2024 у справі № 918/779/23, від 06.02.2025 у справі № 910/5182/24, від 18.02.2025 у справі № 925/889/23 тощо, де інтерпретовано та застосовано положення пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII як імперативну норму, яка визначає верхню межу дозволеного відсоткового збільшення ціни за одиницю товару - не більше 10 % від ціни товару, погодженої сторонами в договорі про закупівлю.

Отже, загальний розмір збільшення ціни не може перевищувати 10% ціни, встановленої в договорі закупівлі.

Як зазначено вище, за частиною 4 статті 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За частиною 5 статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Урахувавши установлені обставини, зазначені вище норми чинного законодавства та висновки Верховного Суду щодо їх застосування, суд дійшов переконання, що оскарженими Додатковими угодами № 4 від 28.09.2022 та № 6 від 30.09.2022 збільшено ціну за одиницю товару і таке збільшення перевищує 10% від початкової ціни згідно з Договором, а саме:

- Додатковою угодою № 4 від 28.09.2022 ціну з 4,3425 грн за кВт/год, збільшено до 5,5251 грн за кВт/год, тобто на 11,5% порівняно з первісною ціною.

- Додатковою угодою № 6 від 30.09.2022 ціну з 4,3425 грн за кВт/год, збільшено до 5,8341 грн за кВт/год, тобто на 17,7% порівняно з первісною ціною.

Наведені обставини свідчать про те, що Додаткові угоди № 4 та № 6 суперечать пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Підсумувавши вищенаведене в сукупності, суд дійшов переконання про невідповідність Додаткових угод № 3, 4, 6 пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а додаткової угоди № 3 - також вимогам частини 3 статті 632 Цивільного кодексу України.

За такого, оскільки оскаржені додаткові угоди є недійсними та не породжують правових наслідків, то підстава для оплати електричної енергії за встановленими у них цінами відпала, а тому грошові кошти, на підставі норм статей 216, 1212 Цивільного кодексу України, підлягають поверненню відповідачем 1.

Згідно з частиною 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За приписами частини 1 статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 та від 21.11.2025 у справі № 920/19/24, за подібних обставин, дійшла висновку, що оскільки додаткові угоди є недійсними та не породжують правових наслідків, то підстава для оплати електричної енергії за встановленою у них ціною відпала, а тому грошові кошти, на підставі норм статей 216, 1212 ЦК України, мають бути повернуті.

Недійсність Додаткових угод № 3 від 09.09.2022, № 4 від 28.09.2022 та № 6 від 30.09.2022 означає, що зобов`язання сторін регулюються виключно Договором, а, отже, розрахунок має здійснюватися сторонами відповідно до умов Договору, тобто розрахунок ціни за одиницю товару має проводитись згідно з ціною відповідно до комерційної пропозиції в розмірі 4,3425 грн/кВт год з ПДВ.

Як зазначалось судом вище, Додатковою угодою № 3 від 09.09.2022 збільшено ціну за одиницю товару до 5,099196 грн/кВт*год з ПДВ; Додатковою угодою № 4 від 28.09.2022 збільшено ціну за одиницю товару до 5,5251 грн/кВт*год з ПДВ; Додатковою угодою № 6 від 30.09.2022 збільшено ціну за одиницю товару до 5,834112 грн/кВт*год з ПДВ.

Відповідно до вказаних вище актів прийому-передачі електричної енергії за період з лютого 2022 р. по листопад 2022 р. споживачу поставлено 220,057 мВт*год, вартість якої повністю оплачена споживачем в сумі 1 127 124,69 грн.

Відповідно до частини 1 статті 670 Цивільного кодексу України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Отже, з відповідача 1 підлягають стягненню надмірно сплачені кошти у розмірі 36 744,63 грн (1 127 124,69 грн - (220057 кВт*год х 4,3425 грн/кВт*год).

Щодо заперечень відповідача 1, викладених у відзиві на позовну заяву, суд зазначає про таке.

Щодо посилань відповідача 1 на листи Мінекономіки, в тому числі на лист від 24.11.2020 № 3304-04/69987-06 "Щодо укладення, виконання, зміни та розірвання договору про закупівлю" суд зазначає, що у пункті 182 постанови від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 Велика Палата Верховного Суду відхилила як необґрунтовані доводи скаржника про наявність неоднакового праворозуміння пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, а саме наявність відмінного від висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 24 січня 2024 року у справі № 922/2321/22, роз`яснення Міністерства економіки України, викладеного в листі від 24 листопада 2020 року № 3304-04/69987-06, оскільки позиція Міністерства економіки України, викладена в листах, не є нормативно-правовим актом і тому не створювала та не створює для осіб жодних прав чи обов`язків щодо дотримання визначеної у них інформації (див. постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 927/491/19 від 18 червня 2021 року).

Верховний Суд вказав, що статтею 57 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти, які визначають права й обов`язки громадян, мають бути доведені до відома населення в порядку, встановленому законом, з чого випливає, що у випадках, коли цей порядок був додержаний, діє презумпція знання закону всіма громадянами.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною п`ятою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Ураховуючи наведене, виснував Верховний Суд у пункті 187 постанови від 21.11.2025 у справі № 920/19/24, надання Міністерством економіки України листів або роз`яснень, які суперечать висновку щодо застосування норм права, викладеному у постановах Верховного Суду, а у цьому випадку викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 922/2321/22, прямо порушує наведені вище правові приписи та жодним чином не може вплинути на правильність застосування норм Закону № 922-VIII (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 922/2497/23).

Щодо посилання відповідача 1 на Висновок науково-правової експертизи Інституту держави і права імені В.М. Корецького НАН України від 24.07.2025 № 126/78-е щодо питання доктринального тлумачення та застосування окремих норм і положень законодавства України, а саме Закону України "Про публічні закупівлі", суд зазначає таке.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 108 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подати до суду висновок експерта у галузі права щодо:

1) застосування аналогії закону, аналогії права;

2) змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування, доктриною у відповідній іноземній державі.

Висновок експерта у галузі права не може містити оцінки доказів, вказівок про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яке рішення має бути прийнято за результатами розгляду справи.

За статтею 109 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов`язковим для суду. Суд може посилатися в рішенні на висновок експерта у галузі права як на джерело відомостей, які в ньому містяться, та має зробити самостійні висновки щодо відповідних питань.

Частина 1 статті 70 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що як експерт з питань права може залучатися особа, яка має науковий ступінь та є визнаним фахівцем у галузі права. Рішення про допуск до участі в справі експерта з питань права та долучення його висновку до матеріалів справи ухвалюється судом.

Відповідач 1 не заявляв клопотань про допуск до участі в справі експерта з питань права.

Висновок науково-правової експертизи Інституту держави і права імені В.М. Корецького НАН України від 24.07.2025 № 126/78-е щодо доктринального тлумачення та застосування окремих норм і положень законодавства України виконаний на замовлення Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська комунікаційна група", яке не є учасником справи, що розглядається, та є додатком до відзиву відповідача 1 на позовну заяву, поданого до суду засобами підсистеми "Електронний суд" в установлений процесуальним законом строк, за такого долучений до справи і міститься в її матеріалах.

Як убачається з Висновку, замовником було поставлено 9 запитань, і 8 із них не стосуються питань, визначених у частині 1 статті 108 ГПК України.

Питання 9 має таку редакцію: "Яким чином застосовуються норми іноземного права у сфері публічних закупівель згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування, доктриною у Європейському Союзі, адже Закон України "Про публічні закупівлі" має на меті адаптувати законодавство України acquis Європейського Союзу на виконання Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони?"

У відповіді на вказане запитання зазначено: "Отже, відповідно до абзацу шостого частини першої статті 72 Директиви 2014/24/ЄС про публічні закупівлі, будь-яке збільшення ціни не повинне перевищувати 50% вартості первинного договору. У разі внесення декількох послідовних змін таке обмеження повинне застосовуватися до вартості кожної зміни. Такі послідовні зміни не повинні спрямовуватися на ухиляння від виконання положень цієї Директиви. Застосування Закону України "Про публічні закупівлі" нерозривно пов`язано з виконанням Україною міжнародних зобов`язань, тобто має істотний суспільний інтерес та значення. Питання про підвищення ефективності та прозорості післявоєнних державних закупівель, як і адаптація національної системи закупівель до міжнародних стандартів як складової посилення управління державними інвестиціями знайшли відображення у Меморандумі про економічну та фінансову політику від 24.03.2023 (зокрема пункт 26). Норми acquis ЄС, хоча формально є "іноземним правом", у сфері публічних закупівель мають спеціальний правовий статус в Україні як обов`язковий вектор адаптації. Вони застосовуються не прямо, але через тлумачення та імплементацію; забезпечують європейську правову ідентичність українського законодавства; дозволяють українським учасникам закупівельної сфери діяти за єдиними європейськими стандартами, що критично важливо у контексті інтеграції до внутрішнього ринку ЄС."

Тобто у Висновку вказується на обов`язковість норм acquis ЄС як вектору адаптації національного законодавства.

Суд зазначає, що відповідно до статті 153 Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, Україна забезпечує поступове приведення існуючого та майбутнього законодавства у сфері державних закупівель у відповідність до acquis ЄС у сфері державних закупівель. Адаптація законодавства здійснюється поетапно.

1 квітня 2026 року Кабінет Міністрів України схвалив Національну програму адаптації законодавства України до права Європейського Союзу (acquis ЄС), в якій, зокрема, указано, що переважна частина положень Директиви 2014/24/ЄС Європейського Парламенту і Ради від 26 лютого 2014 р. про публічні закупівлі та про скасування Директиви 2004/18/ЄС (далі - Директива 2014/24/ЄС) та Директиви Європейського Парламенту і Ради 2014/25/ЄС від 26 лютого 2014 р. про здійснення суб`єктами закупівель у водній, енергетичній, транспортній галузях та в галузі поштових послуг і про скасування Директиви 2004/17/ЄС (далі - Директива 2014/25/ЄС) вже частково імплементована в національне законодавство. Чинний Закон України "Про публічні закупівлі" поширюється як на замовників в розумінні Директиви 2014/24/ЄС, так і на замовників, що діють в окремих сферах господарювання (як визначено Директивою 2014/25/ЄС). Водночас подальшого узгодження потребують питання щодо сфери застосування, виключень, підстав для використання переговорної процедури, визначень, змішаних договорів та очікуваної вартості, критеріїв оцінки, способів закупівель, варіантів, порядку зміни умов договору, оскарження публічних закупівель, в тому числі строків оскарження, підстав розірвання договору. Зазначені прогалини заплановано врегулювати шляхом прийняття нової редакції Закону України "Про публічні закупівлі" та подальшої роботи над внесенням змін до законодавства, які матимуть на меті повну імплементацію ключових актів права Європейського Союзу (acquis ЄС) у сфері публічних закупівель.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі № 920/19/24, звертає увагу, що відповідно до преамбули Закону № 922-VIII метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції. Така мета розкрита у статті 5 Закону № 22-VIII, в якій, зокрема, закріплений перелік принципів здійснення публічних закупівель, до яких віднесені: 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі / спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням.

Крім того, відповідно до преамбули Закону № 922-VIII цей Закон також має на меті адаптувати законодавство України acquis Європейського Союзу на виконання Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (далі - Угода про асоціацію).

Згідно з пояснювальною запискою до проєкту Закону № 922-VIII зазначений проєкт Закону розроблено на виконання розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про здійснення державних закупівель", Програми діяльності Кабінету Міністрів України, Коаліційної угоди та Указу Президента України "Про Стратегію сталого розвитку "Україна - 2020" щодо впровадження електронних закупівель, а також статті 153 глави 8 "Державні закупівлі" розділу IV Угоди про асоціацію у частині імплементації Директив 2014/24/ЄС і 2014/25/ЄС. Метою проєкту Закону є, зокрема, підвищення рівня конкуренції у сфері державних закупівель та зниження рівня корупції шляхом запровадження системи електронних закупівель та електронної системи оскарження; здійснення процедур закупівлі, обмін інформацією, документами та подання роз`яснень в електронній системі закупівель; виконання Угоди про асоціацію щодо імплементації Директив 2014/24/ЄС і 2014/25/ЄС шляхом запровадження нових підходів щодо здійснення закупівель у частині оптимізації процедур закупівель та можливості створення ЦЗО (див. https://w2.rada.gov.ua/pls/zweb2/webproc34?id=&pf3511=57268&pf35401=367184).

Також Велика Палата зазначила, що у пункті 61 рішення від 07 грудня 2023 року у справах C-441/22 та C-443/22, EU:C:2023:970 Obshtina Razgrad Суд ЄС звернув увагу, що пункт 72 Директиви 2014/24ЄС по суті має на меті забезпечити дотримання принципів прозорості процедур та рівного ставлення до учасників тендеру. Ці принципи виключають, після укладення державного договору, внесення замовником та переможцем тендеру змін до положень цього договору таким чином, щоб ці положення суттєво відрізнялися за своїм характером від положень початкового договору. Дотримання цих принципів, у свою чергу, є частиною більш загальної мети правил ЄС у сфері державних закупівель, яка полягає у забезпеченні вільного руху послуг та відкриття для неспотвореної конкуренції в усіх державах-членах (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2024 року у справі № 910/13988/20, в якій було здійснено посилання на рішення Суду ЄС для ілюстрації підходу застосування схожих положень (принципів) у практиці ЄС).

Отже, вказує Велика Палата Верховного Суду, норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII визначають правила внесення змін до договору про закупівлю без проведення нової процедури закупівлі, зокрема, надаючи можливість внесення цих змін у разі збільшення ціни товару, однак за умови, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору не повинне перевищувати нормативно визначеного граничного (порогового) відсоткового значення суми, визначеної в договорі про закупівлю, а не застосовуватися щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Такі послідовні зміни не повинні спрямовуватися на ухиляння від виконання положень цієї норми Закону № 922-VIII.

Інший підхід до розуміння положень пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, який передбачає щоразу з кожним внесення змін можливість збільшення ціни договору до 10 %, тобто можливість необмеженого збільшення ціни (понад 10 % ціни договору закупівлі) при незмінному загальному розмірі суми закупівлі, може призвести до нівелювання мети законодавчого регулювання процедур закупівлі, адже відкриває шлях до маніпулювання учасниками загальною вартістю пропозицій, внаслідок чого відкривається можливість під час процедури усунути конкурентів, запропонувавши найнижчу ціну, та після укладення договору підвищити ціну до рівня економічно обґрунтованої.

Укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням подібного підходу спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 5 Закону № 922-VIII.

Окрім того, збільшення ціни може призвести до того, що кількість товарів настільки зменшиться, що виконання договору закупівлі в такому обсязі не відповідатиме господарській меті укладення замовником договору закупівлі.

Велика Палата Верховного Суду вказує, що застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10 % пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників.

Суд у справі, що розглядається, ураховує, що станом на дату розгляду справи пункт 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачає, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

Правовий висновок щодо застосування цієї норми викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 та від 21.11.2025 у справі № 920/19/24.

Зокрема, у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 висновано:

- 88. Ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається;

- 89. Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах;

- 90. У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

У постанові від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 вказано:

- 205. Зміна умов договору про закупівлю щодо збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % не допускається, в тому числі і у випадку закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії;

- 206. Зміни та доповнення до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, внесені Законом № 1530-IX, стосуються лише встановлення альтернативного варіанту визначення моменту початку обчислення строку для зміни ціни за одиницю товару - 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю або 90 днів з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару та не скасовують встановлену первісною редакцією цього Закону заборону збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 %, в тому числі і при здійсненні закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії;

- 207. Виняток з обмежень, викладений в останньому реченні пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, повинен тлумачитися суто буквально, а тому він стосується лише строків зміни ціни за одиницю товару у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії (дотримання умови про зміну лише раз на 90 днів в цьому випадку не діє) і не визначає верхньої межі збільшення (зміни) ціни за одиницю товару.

З огляду на зазначене, висновок суду в цій справі про перевищення відповідачами внаслідок укладення Додаткових угод № 4 та № 6 10-відсоткового обмеження збільшення ціни за одиницю товару відповідає чинному законодавству та практиці його застосування на момент виникнення спірних правовідносин та на дату розгляду справи в суді.

Щодо посилань відповідача 1 на Кодекс України про адміністративні правопорушення суд зазначає, що спірні правовідносини мають господарсько-правовий характер і Кодексом України про адміністративні правопорушення не регулюються.

Визнання недійсними додаткових угод, якими збільшена ціна за одиницю товару, означає, що підстава, на якій були набуті кошти, відпала, тому застосовується статті 1212 ЦК України, про що детально наведено вище.

Щодо посилання відповідача 1 на статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і твердження про надмірний індивідуальний тягар для відповідача 1, суд зазначає таке.

За статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Як зазначено в пунктах 166-168 рішення Європейського суду з прав людини у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (Заява № 19336/04), згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах "Іммобіліаре Саффі проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та "Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії" () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії" (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Суд зазначає, що тягар вважається надмірним, якщо особа несе диспропорційну, індивідуальну відповідальність, яку не можна виправдати суспільними потребами.

Суд вказує, що втручання у право власності відповідача 1 у цьому випадку є законним (про підстави детально наведено вище).

Таке втручання переслідує легітимну мету - повернення до бюджету, з якого фінансуються визначені законом потреби суспільства, грошових коштів у сумі 36 744,63 грн, сплачених відповідачу 1 на виконання Договору з урахуванням Додаткових угод № 3, 4, 6, які визнаються недійсними. Суспільний інтерес зумовлюється тим, що кошти місцевого бюджету спрямовуються на фінансування повноважень органів місцевого самоврядування, забезпечення функціонування бюджетних установ, соціально-економічний розвиток громад, ремонт інфраструктури (доріг, ЖКГ), освіту (школи, садочки), медицину (амбулаторії), культуру та підтримку місцевих цільових програм.

Означене втручання також є справедливим і пропорційним, оскільки, укладаючи Додаткові угоди, які не відповідають законодавству про публічні закупівлі, відповідач 1 мав можливість передбачити наслідки такого укладення з огляду на відоме правове регулювання, зазначене вище, та обов`язкові висновки Верховного Суду з питань застосування таких норм.

У пунктах 183, 184 постанови від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що за приписами статті 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Статтею 57 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти, які визначають права й обов`язки громадян, мають бути доведені до відома населення в порядку, встановленому законом, з чого випливає, що у випадках, коли цей порядок був додержаний, діє презумпція знання закону всіма громадянами.

Посилання відповідача 1 на добросовісність набуття спірних грошових коштів суд оцінює через призму укладення відповідачем 1 Додаткових угод про збільшення ціни за одиницю товару за Договором (з ініціативи відповідача 1) з порушенням пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а щодо Додаткової угоди № 3 - також частини 3 статті 632 Цивільного кодексу України. Зокрема, як зазначено вище, укладаючи спірні додаткові угоди з порушенням чинного законодавства, відповідач 1 не був позбавлений можливості передбачити наслідки.

За такого, суд відхилив заперечення відповідача 1 проти позову.

На підставі вищенаведеного в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора у цій справі підлягають задоволенню повністю.

Суд зазначає, що за положеннями статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд може спиратись на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що за усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, №303-А. пункт 29).

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у цій справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Всі інші доводи та міркування сторін не мають вирішального впливу на результат вирішення спору, тому з урахуванням принципу процесуальної економії не потребують детальної відповіді суду.

Відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України сплачений прокурором судовий збір у сумі 12 112 грн покладається на обох відповідачів та розподіляється між ними таким чином:

- за вимогою про визнання недійсною додаткової угод - порівну на обох відповідачів, до яких пред`явлено такі вимоги, як до сторін договору (по 4542 грн);

- за вимогою про стягнення грошових коштів - на відповідача 1, до якого пред`явлено таку вимогу та з якого стягуються відповідні кошти (3028 грн).

За такого з відповідача 1 на користь прокуратури належить стягнути 7570 грн судового збору ( 4542 + 3028), з відповідача 2 - 4542 грн судового збору.

Інших судових витрат прокурор та сторони не заявляють.

Керуючись статтями 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати недійсною додаткову угоду № 3 від 09.09.2022 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 6 від 31.01.2022, укладену між Комунальним некомерційним підприємством "Новоархангельська багатопрофільна лікарня" Новоархангельської селищної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промгаз Сіті".

Визнати недійсною додаткову угоду № 4 від 28.09.2022 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 6 від 31.01.2022, укладену між Комунальним некомерційним підприємством "Новоархангельська багатопрофільна лікарня" Новоархангельської селищної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промгаз Сіті".

Визнати недійсною додаткову угоду № 6 від 30.09.2022 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 6 від 31.01.2022, укладену між Комунальним некомерційним підприємством "Новоархангельська багатопрофільна лікарня" Новоархангельської селищної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промгаз Сіті".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промгаз Сіті" (04070, м. Київ, вул. Сагайдачного Петра, буд. 25б, офіс 203, ) на користь місцевого бюджету Новоархангельської селищної ради безпідставно сплачені кошти в сумі 36744,63 грн (Код отримувача 37918230, розрахунковий рахунок UА0011539, ГУК у Кіров.обл./тг селище Новоархангельськ, код класифікації доходів бюджету 24060300).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промгаз Сіті" (04070, м. Київ, вул. Сагайдачного Петра, буд. 25б, офіс 203, ) на користь Кіровоградської обласної прокуратури судовий збір в сумі 7 570,00 грн (, банк - Державна Казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, розрахунковий рахунок UА0004600, код класифікації видатків бюджету - 2800).

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства "Новоархангельська багатопрофільна лікарня" Новоархангельської селищної ради (26100, Кіровоградська область, Голованівський район, сел Новоархангельськ, вул. Центральна, буд. 31, ) на користь Кіровоградської обласної прокуратури судовий збір в сумі 4542,00 грн (, банк - Державна Казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, розрахунковий рахунок UА0004600, код класифікації видатків бюджету - 2800).

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Центрального апеляційного господарського суду.

Копії рішення надіслати до електронних кабінетів учасників справи.

Повне рішення складено 09.04.2026.

Суддя Б.М. Кузьміна