ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"06" квітня 2026 р.м. Одеса № 916/824/26

Господарський суд Одеської області у складі судді Мусієнко О.О.,

дослідивши матеріали позовної заяви за вх. № 846/26 від 09.03.2026, заяви про усунення недоліків за вх. № 10524/26 від 26.03.2026

за позовом: Фермерського господарства Михайлово (Херсонська обл., Скадовський р-н, село Шевченко, вул. Молодіжна, 28)

до відповідачів: 1) Скадовської міської військової адміністрації Скадовського району

Херсонської області (75701, Херсонська обл., Скадовський р-н, м. Скадовськ

вул. Соборна, буд. 63)

2) Головного управління Держпродспоживслужби в Херсонській області

(73015, м. Херсон, вул. Перекопська, буд. 17)

про визнання права власності, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство Михайлово звернулося із позовною заявою, сформованою в системі Електронний суд 06.03.2026 (вх. № 846/26 від 09.03.2026), в якій просить:

- звільнити Фермерське господарство Михайлово від сплати судового збору;

- визнати за Фермерським господарством Михайлово право власності на таку сільськогосподарську техніку: плуг оборотний RN100 Kverneland з пакоматом (прикочувальний пристрій) 5+3 корпусний; плуг оборотний RN100 Kverneland з пакоматом (прикочувальний пристрій) 5 корпусний; посівний комплекс John Deere 1890+1910; глибокорозпушувач John Deere 913/915; мульчирователь Schulte S 150; ріпаковий стіл John Deere 600R, 600 Hydra Flex;

- зобов`язати Головне управління Держпродспоживслужби в Херсонській області не чинити перешкод фермерському господарству "Михайлово" у здійсненні права власності на зазначену сільськогосподарську техніку та здійснити державну реєстрацію техніки: плуг оборотний RN100 Kverneland з пакоматом (прикочувальний пристрій) 5+3 корпусний; плуг оборотний RN100 Kverneland з пакоматом (прикочувальний пристрій) 5 корпусний; посівний комплекс John Deere 1890+1910; глибокорозпушувач John Deere 913/915; мульчирователь Schulte S 150; ріпаковий стіл John Deere 600R, 600 Hydra Flex;

- зобов`язати Скадовську міську військову адміністрацію утриматися від вчинення дій, спрямованих на визнання вказаної сільськогосподарської техніки безхазяйним майном, до моменту фактичного відновлення доступу власника до зазначеного майна;

- стягнути з Скадовської міської військової адміністрації та Головного управління Держпродспоживслужби в Херсонській області солідарно на користь ФГ Михайлово судові витрати у розмірі 15 400 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.03.2026 вищевказану заяву залишено без руху; встановлено Фермерському господарству Михайлово строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали суду шляхом: зазначення відомостей щодо наявності або відсутності електронних кабінетів у позивача та у відповідачів; надання доказів сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі за , або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Фермерське господарство Михайлово звернулося із заявою, сформованою в системі Електронний суд 25.03.2026 (вх. № 10524/26 від 26.03.2026), про усунення недоліків, в якій просить звільнити від сплати судового збору.

У поданій заяві позивачем зазначено відомості щодо електронних кабінетів у нього та у відповідачів та надано пояснення стосовно підстав звільнення від сплати судового збору.

Посилаючись на п. п. 21, 22 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про судовий збір», вказує, що Фермерське господарство «Михайлово» є потерплим у кримінальному провадженні № 0000350. Зокрема, з боку військовослужбовців російської федерації привласнення майна Фермерського господарства «Михайлово», у тому числі техніки та втрачених правовстановлюючих документів на: плуг оборотний RN100 Kverneland з пакоматом (прикочувальний пристрій) 5+3 корпусний 921040,00 грн; плуг оборотний RN100 Kverneland з пакоматом (прикочувальний пристрій) 5 корпусний 482570,00 грн; посівний комплекс John Deere 1890+1910 4 888570,00 грн; глибокорозпушувач John Deere 913/915 354200,00 грн; мульчирователь Schulte S 150 - 495940,00 грн; ріпаковий стіл John Deere 600R, 600 Hydra Flex 201 100, 00 грн. Ринкова вартість об`єкта оцінки складає 7 343 420, 00 грн. Фермерське господарство «Михайлово» не веде господарської діяльності та не отримує прибутки з 24 лютого 2022 року, оскільки розташоване на території Скадовського району, який відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджений Наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28.02.2025 № 376, віднесений до окупованих територій. У зв`язку із фінансовою неможливістю сплати обтяжливого та непосильного з огляду на складену агресією росії ситуацію судового збору Фермерське господарство «Михайлово» зверталося в порядку окремого провадження в цивільному судочинстві із заявою про встановлення юридичного факту наявності на праві власності зазначеної техніки. Верховний Суд у постанові від 11.02.2026 зазначив, що факт, про встановлення якого просить заявник, не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки є порядок захисту порушеного права, а саме: звернення до суду в порядку позовного провадження шляхом подання позовної заяви (стаття 392 ЦК України), а не заяви про встановлення юридичного факту в порядку окремого провадження. В ухвалі про відкриття касаційного провадження Верховний Суд вказав, що Фермерське господарство «Михайлово» звільнене від сплати судового збору на підставі п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Складена процесуальна ситуація не враховує фінансовий стан позивача та фактично позбавляє Фермерське господарство «Михайлово» права доступу до суду та судового захисту.

До заяви про усунення недоліків додано: витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; звіт про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду у 2021 році; лист № 71/6/373-3525 від 09.05.2025 слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Херсонській області; витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань; виписку по особовим рахункам з 01.07.2025 по 23.03.2026; заяву про відсутність можливостей своєчасно виконувати податкові зобов`язання; досудову вимогу за вих. № 6135 SME FL від 21.03.2025; лист з фото; відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 25.03.2026; відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору відповідь на запит в електронному вигляді від 25.03.2026; акт 2022; наказ № 4 від 01.06.2022 «При призупинення збору врожаю зернових культур»; повідомлення № 1457/09 від 18.09.2025 про результати розгляду заяви про застосування мораторію на нарахування та сплату лізингових та інших платежів за договором фінансового лізингу; квитанції про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС.

Розглянувши заяву на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху, суд констатує, що до неї не додано доказів на підтвердження усунення заявником всіх недоліків, встановлення яких судом в ухвалі від 16.03.2026 обумовило залишення заяви без руху.

Частиною 3 ст. 162 ГПК України передбачено, що позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб громадян України), якщо такі відомості відомі позивачу, вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб підприємців), відомі номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують: сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору встановлюються Законом України Про судовий збір.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 Закону України Про судовий збір судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з п.п. 1 та п.п. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання позовної заяви немайнового характеру 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За положеннями ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2026 рік установлено, що у 2026 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб становить: з 1 січня 2026 року 3328 грн.

Частиною 3 ст. 4 Закону України Про судовий збір передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру (ч. 3 ст. 6 Закону України Про судовий збір).

Позивач звертаючись із позовною заявою заявив ряд позовних вимог, що мають як майновий, так і немайновий характер.

Зокрема, заявив позовну вимогу майнового характеру, а саме визнати за Фермерським господарством «Михайлово» право власності на таку сільськогосподарську техніку: плуг оборотний RN100 Kverneland з пакоматом (прикочувальний пристрій) 5+3 корпусний; плуг оборотний RN100 Kverneland з пакоматом (прикочувальний пристрій) 5 корпусний; посівний комплекс John Deere 1890+1910; глибокорозпушувач John Deere 913/915; мульчирователь Schulte S 150; ріпаковий стіл John Deere 600R, 600 Hydra Flex.

А також заявив позовні вимоги немайнового характеру, а саме: зобов`язати Головне управління Держпродспоживслужби в Херсонській області не чинити перешкод Фермерському господарству «Михайлово» у здійсненні права власності на зазначену сільськогосподарську техніку та здійснити державну реєстрацію такої техніки; зобов`язати Скадовську міську військову адміністрацію утриматися від вчинення дій, спрямованих на визнання вказаної сільськогосподарської техніки безхазяйним майном, до моменту фактичного відновлення доступу власника до зазначеного майна.

При цьому, у постанові Верховного Суду від 11.02.2026 у справі № 650/3978/25 касаційну скаргу Фермерського господарства «Михайлово» залишено без задоволення; ухвалу Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 30.06.2025 та постанову Херсонського апеляційного суду від 06.08.2025 залишено без змін, зазначено, що метою заявлення вимог ФГ «Михайлово» є визнання за ним права власності на сільськогосподарську техніку для реалізації права на відшкодування збитків, втрат чи шкоди, що завдані агресією російської федерації проти України. Тобто заявник фактично просить визнати за ним право власності, набуте раніше на законних підставах. З урахуванням мотивів заяви у цій справі та її мети питанням, яке належить дослідити, є визначення порядку захисту порушених прав заявника щодо володіння на праві власності рухомим майном сільськогосподарською технікою, оригінали правовстановлювальних документів на яке було втрачено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19 (провадження № 12-36гс20) зазначила, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 907/9/17, провадження № 12-76гс18). Натомість до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.

Відповідно, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового характеру, виходячи із вартості майна. З урахування ціни позову, визначеної позивачем на підставі долученого до матеріалів справи Звіту про незалежну оцінку рухомого майна від 28.05.2025, зі змісту якого вбачається ринкова вартість об`єкта оцінки, яку позивач вказав у позовній заяві як ціну позову 7 343 420, 00. Відтак, сума, яку належить сплатити позивачу за розгляд судом позовної вимоги майнового характеру 7 343 420, 00 х 1,5% =110 151, 13 грн (з урахуванням коефіцієнту 0,8 88 121,04 грн).

Також, позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру, за які необхідно сплатити судовий збір у розмірі 6656 грн (з урахуванням коефіцієнту 0,8 5324, 80 грн).

Всього 93 445,84 грн при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі.

Однак, ані до позовної заяви, ані до заяви про усунення недоліків позивачем не додано доказів сплати судового збору у встановленому законом розмірі та порядку.

Таким чином, позивачем не додержано вимоги чинного процесуального законодавства щодо обов`язкової сплати судового збору, що є порушенням п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України.

Стосовно прохання позивача, викладеного у заяві про усунення недоліків, щодо звільнення Фермерського господарства «Михайлово» від сплати судового збору суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 21 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються заявники - у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, втрати документів, необхідних для отримання компенсації за пошкоджені та знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

З наведеного вбачається, що від сплати судового збору звільняються заявники у справах, пов`язаних з установленням певних юридичних фактів, що мають значення, а також в разі порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Предметом позову є визнання права власності на рухоме майно, тоді як дане положення не розповсюджується на позови про визнання права власності, оскільки згідно п. 21 від сплати судового збору звільняються заявники у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а також в разі порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно, а позивач подає позов в порядку позовного провадження.

Тобто, положення п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не можуть бути застосовані до вказаної справи, оскільки вони стосуються заявників, які звертаються до суду із заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а не позивачів, які звертаються до суду в порядку загального позовного провадження із вимогами про визнання права власності на рухоме майно.

Враховуючи вищевикладене, пільги щодо сплати судового збору не поширюються на позовні вимоги позивача про визнання права власності на рухоме майна, визначені п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому позовні вимоги підлягають оплаті судовим збором.

З урахуванням викладеного, посилання позивача на ухвалу Верховного Суду від 18.09.2025 у справі № 650/3978/25 суд до уваги не бере.

Згідно з п. 22 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

За змістом зазначеної норми позивачі звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Звільнення від сплати судового збору за цією нормою стосується лише позивачів у справах за позовами, пред`явленими безпосередньо державі-агресору. Зазначена норма має пряме застосування, її дія не поширюється на справи, у яких відповідачами є господарюючі суб`єкти, навіть якщо вони пов`язані з державою-агресором, замінюють чи доповнюють її.

Отже, якщо позивач як відповідачів визначає господарюючих суб`єктів, а не саму державу-агресора, це не свідчить про наявність підстави для звільнення його від сплати судового збору, оскільки приписи вказаної норми такої умови не передбачають.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.11.2025 у справі № 911/591/25.

Ураховуючи те, що позивач визначив як відповідачів державних органів, а не саму державу-агресора, відсутні підстави для звільнення його від сплати судового збору, оскільки приписи п. 22 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» такої умови не передбачають.

Таким чином, суд відмовляє позивачу у проханні, викладеному в заяві про усунення недоліків, про звільнення Фермерське господарство «Михайлово» від сплати судового збору.

Порядок відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати визначається статтею 8 Закону України «Про судовий збір».

Частиною першою статті 8 Закону України «Про судовий збір» унормовано, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік фізичної особи, яка подає позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу; або 2) особами, які подають позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу, є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю; або 4) заявником (позивачем) у межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) є юридична або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, яка перебуває у судових процедурах розпорядження майном, санації або реструктуризації боргів, за клопотанням арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією) або боржника.

Звільнення від сплати судового збору (відстрочення, розстрочення його сплати або зменшення його розміру) з підстав, передбачених статтею 8 Закону України «Про судовий збір», є прерогативою суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо).

Зазначені норми є диспозитивними і встановлюють не обов`язок, а повноваження суду на власний розсуд (за наявності передбачених законом умов) звільнити особу від сплати судового збору (відстрочити, розстрочити його сплату або зменшити його розмір) (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12.03.2021 у справі № 912/1061/20).

Разом з цим, особа, яка заявляє відповідне клопотання, зокрема, про відстрочення сплати судового збору, повинна надати докази того, що її майновий стан об`єктивно перешкоджає сплаті нею судового збору у встановленому порядку.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення ЄСПЛ у справі "Княт проти Польщі" (Kniat v. Poland) від 26.07.2005, пункт 44; рішення ЄСПЛ у справі "Єдамскі та Єдамска проти Польщі" (Jedamski and Jedamska v. Poland) від 26.07.2005, пункти 63, 64).

При зверненні з вимогою про відстрочення сплати судового збору необхідним є надання актуальної інформації про фактичний майновий стан заявника.

Саме лише посилання на обмежене фінансування без надання належних та допустимих доказів, не є безумовною підставою для відстрочення сплати судового збору за подання позовної заяви. При цьому, необхідним є надання актуальної інформації про фактичний майновий стан заявника.

Подана заява про усунення недоліків не містить достатніх та належних доказів, які б підтверджували об`єктивну неможливість сплатити судовий збір на момент звернення з позовною заявою.

Позивачем не надано доказів, які б підтверджували можливість сплати судового збору протягом визначеного законом процесуального строку розгляду справи до ухвалення рішення у справі та не надано докази, що підтверджують реальну його фінансову неспроможність сплатити судовий збір.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 ГПК України).

Суд звертає увагу на те, що необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

За змістом ч. 4 ст. 11 ГПК суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (див. рішення суду від 28.10.1998 року у справі «Ейрі проти Ірландії», серія А, № 32).

Обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти (див. рішення суду від 28.11.2006 у справі «Апостол проти Грузії», заява №40765/02). При цьому, Суд в якості «законної мети» визнає, зокрема, фінансування функціонування органів судової влади та дію в якості стримуючого фактору від легковажних позовів (див. рішення суду від 12.06.2007 року у справі «Станков проти Болгарії», заява №68490/01).

Законодавче закріплення судових витрат, серед інших має на меті: по-перше, відшкодування державі витрат, понесених на утримання судової системи і забезпечення її діяльності (саме у цьому проявляється компенсаційна функція інституту судових витрат); по-друге: покладає певні витрати на тих, хто звертається до суду за захистом, що покликано дисциплінувати фізичних та юридичних осіб від подання до суду необґрунтованих заяв та клопотань, забезпечуючи таким чином також процесуальну економію.

Як визначено у рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України» (заява №24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства» (пункт 57).

ЄСПЛ в рішенні «Креуз проти Польщі» у справі №28249/95 від 19.06.2001 зазначив, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції.

"Право на суд" не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, включно з фінансовими. Так, інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовуватися накладенням фінансових обмежень на доступ особи до суду. Вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права на доступ до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі").

За змістом статті 7 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Надання стороні будь-яких переваг, зокрема, зважаючи на сферу її діяльності, правовий статус, призведе до порушення одної з основних засад господарського судочинства - рівності учасників судового процесу перед законом і судом.

Таким чином, Фермерське господарство «Михайлово» вимоги ухвали суду виконано частково.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ГПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Згідно з ч. 6 ст. 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про повернення позовної заяви на підставі ч. 4 ст. 174 ГПК України.

При цьому, суд повідомляє, що згідно з ч. 8 ст. 174 ГПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що повернення позовної заяви з підстав, наведених вище, жодним чином не порушує право позивача на справедливий суд у розумінні положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997) з огляду на те, що таке повернення здійснюється судом через недоліки, які мали місце з боку позивача при поданні позовної заяви у цій справі, та їх не усунення при виконанні вимог ухвали Господарського суду Одеської області від 03.03.2025 (про залишення позовної заяви без руху).

Натомість, не усунення таких недоліків позивачем може призвести до порушення права інших учасників, зокрема, відповідача чи третьої особи, на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, який має вирішити спір між сторонами щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Приймаючи до уваги наявність поважних причин, а саме перебування судді Господарського суду Одеської області Мусієнко О.О. у відрядженні з 26.03.2026 по 28.03.2026, під час якої подано заяву про усунення недоліків, та в подальшому тимчасову непрацездатність з 30.03.2026 по 03.04.2026, суд постановляє ухвалу після закінчення існування зазначених підстав.

Керуючись ст. ст. 174, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити позивачу у проханні, викладеному в заяві про усунення недоліків, про звільнення Фермерське господарство «Михайлово» від сплати судового збору.

2. Позовну заяву, сформовану в системі Електронний суд 06.03.2026 (вх. № 846/26 від 09.03.2026), Фермерського господарства Михайлово до відповідачів Скадовської міської військової адміністрації Скадовського району Херсонської області, Головного управління Держпродспоживслужби в Херсонській області про визнання права власності, зобов`язання вчинити певні дії повернути.

3. Роз`яснити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Ухвала набирає законної сили 06 квітня 2026 року з моменту її підписання у відповідності до ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Суддя О.О. Мусієнко