ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

31.03.2026 Справа № 914/930/26

Господарський суд Львівської області у складі судді Бургарт Т.І., розглянувши заяву про видачу судового наказу:

заявника: Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» (вулиця Олександрівська, 35, місто Запоріжжя, 69063; );

до боржника: Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 );

про видачу судового наказу про стягнення коштів в сумі 92 127,73 грн та судового збору в розмірі 332,80 грн, -

ВСТАНОВИВ:

26 березня 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» звернувся до Господарського суду Львівської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України заборгованості за договором постачання електричної енергії за грудень 2025 року в розмірі 91 432,32 грн, три відсотки річних в сумі 694,98 грн та судовий збір в розмірі 332,80 грн.

Заявник вказує, що набув права грошової вимоги на підставі договору №460 про постачання електричної енергії від 02 липня 2025 року (далі договір), укладеному в письмовому вигляді між Товариством з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» (заявником) та Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (боржником).

Згідно умов договору, заявник поставив електричну енергію, натомість боржник не виконав свого зобов`язання по її оплаті у повному обсязі, в результаті чого утворилась заборгованість в розмірі 91 432,32 грн, на основі якої заявником нараховано три відсотки річних в сумі 694,98 грн.

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу у зв`язку з недоведеністю заявником безспірності заявленої до стягнення грошової вимоги до боржника, що обґрунтовується наступним.

За змістом статей 147, 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Безспірність передбачає не лише те, що боржник не оспорює вимог заявника, оскільки боржник має право подати заяву про скасування судового наказу, а й те, що у суду не повинно виникати сумніву у відсутності спору про право та належності стягувачу права вимоги. Вимоги заявника повинні бути документально підтвердженими та безспірними, тобто не може викликати сумнів ні момент настання права вимоги, ні сума грошових коштів, ні те, що вимоги пред`явлені відповідно до умов договору.

Заявник зазначає, що споживачем у грудні 2025 року спожито 26 963 кВт·год електричної енергії, вартість якої нараховано із застосуванням тарифу 7,68 грн без ПДВ. На підтвердження зазначених обставин до матеріалів справи долучено акт приймання-передачі товарної продукції за договором про постачання електричної енергії споживачу №460 від 02 липня 2025 року.

Разом із тим суд встановив, що відповідно до підпункту 3.3 договору постачальник не має права вимагати від споживача оплати електричної енергії за тарифами, не передбаченими комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до договору та його невід`ємною частиною. Оплата підлягає здійсненню виключно на умовах та за тарифами, визначеними у такій комерційній пропозиції.

Згідно з умовами комерційної пропозиції, сторонами погоджено обчислення вартості електричної енергії за тарифом 7,92 грн за 1 кВт·год з урахуванням ПДВ. Водночас із наданого заявником розрахунку вбачається, що вартість 1 кВт·год електричної енергії визначена у розмірі 9,22 грн з урахуванням ПДВ, що не відповідає погодженим сторонами умовам.

Таким чином, застосована заявником при нарахуванні вартість електричної енергії (7,68 грн без ПДВ із подальшим нарахуванням 20 % ПДВ) перевищує узгоджену сторонами ціну, визначену договором за тарифною ставкою 7,92 грн за 1 кВт год з ПДВ.

Крім того, пунктом 13.9 договору передбачено, що зміни до договору можуть вноситися виключно у випадках, визначених договором, та оформлюються шляхом укладення письмової додаткової угоди. Водночас матеріали справи не містять доказів внесення змін до умов договору щодо вартості електричної енергії або укладення відповідних додаткових угод.

За таких обставин нарахування вартості електричної енергії за тарифами, що відрізняються від погоджених сторонами, свідчить про відсутність належного договірного підґрунтя для визначення заявленої до стягнення суми, що суперечить критерію безспірності заявленої в межах наказного провадження вимоги та свідчить про застосування заявником тарифу поза межами договірних умов.

Заявлена вимога про стягнення заборгованості не є безспірною, оскільки розрахунок проведено за тарифом (9,22 грн з ПДВ), що перевищує офіційно узгоджену сторонами ціну в комерційній пропозиції (7,92 грн з ПДВ). За відсутності додаткових угод про зміну вартості, така невідповідність свідчить про наявність спору про право.

Крім того, суд встановив, що наданий заявником розрахунок трьох відсотків річних не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки здійснений виходячи із суми, відмінної від фактичного розміру заборгованості.

Зокрема, обчислення проведено від загальної вартості наданих послуг у розмірі 248 692,58 грн, тоді як частина цієї суми 157 260,26 грн була сплачена до моменту здійснення відповідного розрахунку, що підтверджується платіжною інструкцією від 24 грудня 2025 року, актом звірки взаємних розрахунків від 18 лютого 2026 року, а також не заперечується самим заявником.

За таких обставин нарахування трьох відсотків річних мало здійснюватися виключно на суму простроченого грошового зобов`язання, а не на загальну вартість наданих послуг.

Відтак, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення 92 127,73 грн за постачання електричної енергії не відповідає вимогам частини 1 статті 148 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не є грошовою заборгованістю, що прямо випливає з письмового договору між сторонами, та потребує з`ясування обставин і правових підстав її нарахування.

Наявність спору про право вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

За таких обставин суд не може вважати зазначену вимогу безспірною у розумінні наказного провадження, у зв`язку з чим дійшов до висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу.

Згідно з частиною 2 статті 152 Господарського процесуального кодексу України, про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Разом з цим, суд звертає увагу заявника на те, що відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої пунктом 8 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (частина 1 статті 153 Господарського процесуального кодексу України).

На підставі наведеного, керуючись статтями 147, 148, 150, 152, 153, 154, 175, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» у видачі судового наказу за поданою заявою про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України заборгованості в сумі 92 127,73 грн.

2.Повідомити заявника, що відповідно до частини 1 статті 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини 1 статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

3. Ухвала підписана набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду у строк, встановлений частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Бургарт Т.І.