ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2026 р. Справа№ 910/7211/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Демидової А.М.

Євсікова О.О.

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників:

від позивача: Петренко К. В.

від відповідача: Бабіч В. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецприлад"

на рішення господарського суду міста Києва від 16.10.2025 (повне судове рішення складено 30.10.2025)

у справі № 910/7211/25 (суддя К. В. Полякова)

за позовом Виконавчого комітету Вінницької міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецприлад"

про стягнення 1 351 137, 60 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

В червні 2025 року Виконавчий комітет Вінницької міської ради (далі за текстом - ВИКОНКОМ ВІННИЦЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ; позивач) звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецприлад" (далі за текстом - ТОВ "Спецприлад") про розірвання договору від 07.03.2025 № 56/03-25 та про стягнення 414 705, 60 грн пені, 936 432 грн штрафу за прострочення поставки товару.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.03.2025 між ВИКОНКОМОМ ВІННИЦЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ, як замовником, та ТОВ "Спецприлад", як постачальником, укладено договір № 56/03-25, за яким постачальник зобов`язувався поставити товар до 15.04.2025. Станом на дату звернення з цим позовом до суду товар не поставлено. У зв`язку з цим, позивачу завдано істотної шкоди, яка полягає у позбавленні можливості реалізовувати діяльність, спрямовану на забезпечення обороноздатності держави в умовах воєнного стану в Україні. Позивач не зміг поставити квадрокоптери моделі DJI Mavic 3 Pro підрозділам ЗСУ та іншим військовим формуванням, які беруть участь у відсічі збройної агресії рф та захисті суверенітету і територіальної цілісності України. Отже підставою для розірвання договору поставки та стягнення неустойки є істотне порушення умов цього договору. Матеріально-правовою підставою позову визначені норми статті 525, 526, 530, 549, 612, 626 628, 644, 655, 662, 692 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України), статті 179, 193, 231, 232 Господарського кодексу України (далі по тексту - ГК України).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі № 910/7211/25 позовні вимоги задоволено повністю.

Розірвано договір поставки від 07.03.2025 № 56/03-25, укладений між Виконавчим комітетом Вінницької міської ради та ТОВ "Спецприлад".

Стягнуто з ТОВ "Спецприлад" на користь Виконавчого комітету Вінницької міської ради пеню в розмірі 414 705 грн 60 коп., штраф у розмірі 936 432 грн, а також 23 295 грн 06 коп. витрат зі сплати судового збору.

Ухвалюючи це рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач допустив істотне порушення умов договору поставки від 07.03.2025 № 56/03-25, оскільки не поставив обумовлений договором товар.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з рішенням господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі № 910/7211/25, ТОВ "Спецприлад" звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить це рішення повністю скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції ТОВ "Спецприлад" зазначає порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ТОВ "Спецприлад" посилається на відсутність факту порушення ним строку поставки товару, оскільки за умовами укладеного сторонами договору, постачальник вважається таким, що прострочив поставку товару після спливу п`ятиденного строку з моменту її отримання. Позивач відповідних заявок на поставку окремих партій товару відповідачу не надавав.

Розгляд клопотань

В апеляційній скарзі відповідач заявив клопотання про витребування у позивача доказів надіслання (доведення до відома) замовлення на поставку товару у порядку п. 5.1. договору поставки № 56/03-25 від 07.03.2025 на адресу відповідача.

Клопотання мотивоване тим, що подання позивачем зазначеного доказу є вкрай важливим і є єдиним засобом доведення факту порушення відповідачем умов договору поставки.

Відповідно до частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та диспозитивність.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 ГПК України).

Частиною четвертою статті 74 ГПК України встановлено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Виходячи з аналізу вище вказаних норм процесуального права, обов`язок доказування тих обставин на які посилаються учасники судового процесу, як на підставу своїх вимог або заперечень покладено на сторони, при цьому суд позбавлений прав самостійно збирати докази, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вирішила відмовити у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів, оскільки в матеріалах справи наявні достатні для встановлення дійсних обставин справи, докази.

Узагальнені доводи та заперечення позивача

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити в її задоволенні, посилаючись на непоставку відповідачем товару у визначений договором строк та нерелевантність до спірних правовідносин постанови Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 911/668/18. Також позивач зазначає, що відповідач повідомляв про неможливість виконання договірних зобов`язань.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги, заяв та клопотань

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2025 (колегія суддів у складі: головуюча суддя - Ходаківська І. П., судді: Демидова А. М., Владимиренко С. В.) за клопотанням ТОВ "Спецприлад" поновлено строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від міста Києва від 16.10.2025 у справі № 910/7211/25; відкрито апеляційне провадження у цій справі; призначено апеляційну скаргу до розгляду у судовому засіданні на 28.01.2026; зупинено дію оскарженого рішення.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 оголошено перерву у розгляді справи на 04.03.2026 та продовжено строк її розгляду.

Склад суду змінено відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2026.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2026 справу прийнято колегією суддів у визначеному складі до провадження та призначено її до розгляду на 19.03.2026.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2026 за клопотанням представника позивача розгляд справи постановлено здійснювати в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 19.03.2026 протокольно оголошено перерву на 02.04.2026.

Присутній судовому засіданні 02.04.2026 представник відповідача просив задовольнити апеляційну скаргу.

У судовому засіданні 02.04.2026 в режимі відеоконференції взяв участь представник позивача, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Обставини справи

07.03.2025 між позивачем (замовник) та відповідачем (постачальник) укладено договір поставки №56/03-25, відповідно до п.1.1 якого предметом договору є: Безпілотні літальні апарати FPV код ДК 021:2015-34710000-7: Вертольоти, літаки, космічні та інші літальні апарати з двигуном, відповідний код ДК 021:2015-34710000-7- Вертольоти, літаки, космічні та інші літальні апарати з двигуном, відповідний код ДК 021:2015-34711200 6-Безпілотні літальні апарати (далі-Товар), визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у Специфікації (Додаток 1 до Договору), а Замовник зобов`язується прийняти Товар та сплатити його вартість у порядку та на умовах, що визначено цим Договором.

Відповідно до Специфікації Постачальник зобов`язується поставити та передати замовнику товар в кількості 200 одиниць, ціна за одиницю - 66 888,00 грн.

Згідно з пунктом 3.1. Договору ціна договору - 13 377 600 грн 00 коп.

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що оплата товару здійснюється протягом 30 (тридцяти) календарних днів по факту отримання товару шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника після підписання видаткової накладної в межах бюджетних призначень при наявності фінансування.

Згідно з п. 5.1 Договору місце поставки Товару: м.Вінниця, вул.Соборна, 59. Строк поставка товару до 15.04.2025. Поставка Товару здійснюється згідно заявок у строк, що не перевищує 5 робочих днів з моменту отримання заявки Учасником (Постачальником).

Згідно із п.6.3.1. Постачальник зобов`язаний поставити Товар у строк, встановлений цим договором.

Пунктом 8.2 Договору передбачено, що у разі неможливості вирішення спору шляхом переговорів, він передається на розгляд до суду, у порядку визначеному чинним законодавством України.

Цей договір набирає чинності з дати його укладання (підписання) Сторонами та діє до 31.12.2025 включно, а в частині розрахунків-до повного їх виконання (п. 10.1 Договору).

Відповідно до п.11.4. Договору цей договір може бути розірвано за ініціативою однієї із сторін у порядку, передбаченому умовами цього договору, за згодою сторін або у судовому порядку, у випадках передбачених законодавством.

В п. 11.5 договору зазначено, що істотними умовами договору є предмет договору (номенклатура, асортимент), ціна та строк дії договору, а також умови, визнані такими за законом. Інші умови договору про закупівлю істотними не є та можуть змінюватися відповідно до норм Господарського та Цивільного кодексів України.

Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадків, передбачених у п. 19 Особливостей здійснення публічних закупівель, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 № 1178 зі змінами.

Із матеріалів справи слідує, що листом від 22.04.2025 № 22/04/2025-3 відповідач повідомив позивача про неможливість подальшого виконання зобов`язання у зв`язку з тим, що виробництво квадрокоптерів DJI Mavic 3 Pro було зупинено, а товар відсутній па складах виробника, що підтверджується відповідним доданим листом виробника.

У свою чергу, позивачем направлялася відповідачу претензія від 02.05.2025 №01/00/011/27993 про досудове врегулювання спору та сплати штрафних санкцій.

У листі від 18.06.2025 № 18/06/20-25-1, адресованому позивачу, відповідач підтвердив відсутність визнання порушення зобов`язань за договором, проте з метою взаємовигідного врегулювання ситуації запропонував укласти додаткову угоду, яка б передбачала сплату штрафних санкцій у фіксованому розмірі 200 000,00 грн та розірвання Договору за взаємною згодою сторін на підставі п. 10.4 Договору.

Оскільки відповідач претензійні вимоги позивача не задовольнив, позивач звернувся з позовом до суду.

Отже причиною виникнення спору у цій справі стало питання щодо наявності або відсутності підстав для розірвання договору поставки та стягнення пені і штрафу, у зв`язку з порушенням постачальником строку поставки товару.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів сторін

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору.

За змістом положень статей 626, 627, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається з предмету та підстав позову у цій справі спірні правовідносини виникли між сторонами у цій справі з укладеного між ними договору поставки від 07.03.2025 № 56/03-25.

Згідно з частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частиною першою статті 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.

Відповідно до частини першої статті 669 Цивільного кодексу України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

За змістом частини першої статті 662 та статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу, у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Отже, двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. З укладенням такого договору продавець бере на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Проаналізувавши передбачені договором зобов`язання сторін, колегія суддів зазначає, що зустрічним обов`язком замовника за договором є надання постачальнику заявки на поставку товару.

Так, умовами договору передбачено, що місце поставки товару: м. Вінниця, вул. Соборна, 59. Поставка товару до 15.04.2025. Поставка Товару здійснюється згідно заявок у строк, що не перевищує 5 робочих днів з моменту отримання заявки учасником (постачальником) (п. 5.1. договору).

Тобто, враховуючи умови договору, зобов`язання у відповідача з поставки товару виникає з моменту надання відповідної заявки замовником постачальнику.

Доказів виконання позивачем умови, передбаченої п. 5.1 договору, які б дозволили встановити передання відповідачу заявок на поставку, позивач суду не надав. Факт неотримання заявок від позивача підтверджує відповідач у відзиві на позов та в апеляційній скарзі. Відповідно, у постачальника не виникло обов`язку з поставки товару.

Отже позивач не довів наявності у спірних правовідносинах обставин істотного порушення відповідачем умов договору, оскільки не надав доказів виконання ним зустрічного обов`язку (подання заявки/заявок на постачання товару), які б зумовлювали можливість виконання відповідачем свого обов`язку з поставки товару.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для застосування до відповідача штрафних санкцій за невиконання умов договору, оскільки відповідач не порушував зобов`язання за договором, так як відповідного зобов`язання у відповідача не виникло.

Тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача пені та штрафу підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Щодо позовної вимоги про розірвання договору поставки від 07.03.2025 № 56/03-25.

Оскільки доводи позивача про істотне порушення відповідачем умов договору не знайшли свого підтвердження, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково застосував приписи статті 651 Цивільного кодексу України ("Підстави для зміни або розірвання договору").

За положеннями статей 236, 237, 238, 282, 315 ГПК України, які встановлюють вимоги до судових рішень різних судових інстанцій та відповідні процесуальні повноваження суду при їх ухваленні, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia ("суд знає закони").

При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови в позові, оскільки згідно з принципом jura novit curia неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачем спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) та від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) зроблено правовий висновок про те, що посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені в позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку із цим суд, з`ясувавши при розгляді справи, що позивач послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує в рішенні саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Отже саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Однією з підстав для розірвання спірного договору є істотна зміна обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору (стаття 652 Цивільного кодексу України).

За змістом частин першої та другої статті 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, закон пов`язує можливість розірвання чи зміни договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що, укладаючи договір, сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей. Проте, під час виконання договору можуть виявлятись обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін. При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, при яких він буде виконуватися. Інтереси сторін можуть порушуватись будь-якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору, проте, лише істотна зміна обставин визнається підставою для вимоги про зміну чи розірвання договору. Зміна обставин вважається істотною, тільки якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Істотна зміна обставин є оціночною категорією, яка полягає у зміні договірного зобов`язання таким чином, що його виконання для однієї зі сторін договору стає більш обтяженим, ускладненим чим суттєво змінюється рівновага договірних стосунків.

Такі висновки Верховного Суду викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі №910/15484/17 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі №910/13557/21.

Застосування статті 652 ЦК України є відображенням дії у договірних правовідносинах справедливості, добросовісності, розумності як загальних засад цивільного судочинства з огляду на ті обставини, що на стабільність договірних відносин можуть вплинути непередбачувані фактори, що істотно порушують баланс інтересів сторін та суттєво знижують очікуваний результат для кожної зі сторін договору.

За приписами статей 509, 607 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають, зокрема, з договорів. Зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

В ході судового розгляду встановлено, що відповідач листом від 22.04.2025 №22/04/2025-3 повідомив позивача про неможливість подальшого виконання зобов`язання у зв`язку з тим, що виробництво квадрокоптерів DJI Mavic 3 Pro було зупинено, а товар відсутній на складах виробника, що підтверджується відповідним листом виробника від 01.04.2025, який міститься в матеріалах справи (а.с. 67).

До матеріалів справи також залучено копії листів відповідача від 22.04.2025 №22/04/20-25-3 та від 18.06.2025 №18/06/20-25-1 (а.с. 65, 72-73), які адресовані позивачу, зі змісту яких вбачається, що відповідачем було запропоновано позивачу розірвати договір постави за взаємною згодою шляхом укладення відповідної додаткової угоди.

Надаючи оцінку обставинам справи у контексті наявності умов для розірвання договору за рішенням суду, колегія суддів вважає, що зупинення виробництва обумовленого договором товару та його відсутність на складах виробника унеможливлює виконання відповідачем зобов`язання за цим договором і є обставиною, яку обидві сторони (у тому числі, і замовник за договором) не могли передбачити при укладенні договору. Разом з тим, істотні умови цього договору про закупівлю (зокрема, предмет договору (номенклатура, асортимент) не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі (п. 11.5 договору).

За таких обставин, колегія суддів вважає за можливе залишити рішення суду першої інстанції без змін в частині вимог про розірвання договору, але з мотивів, викладених у цій постанові.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учаснику справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення (підпункт 2 пункту 1 статті 275 ГПК України).

Судові витрати

Відповідно до ч. 14 ст. 129 ГПК України якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частини 4 статті 129 цього Кодексу інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 3 частини 4 статті 129 ГПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецприлад" задовольнити частково.

Рішення господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі №910/7211/25 скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецприлад" на користь Виконавчого комітету Вінницької міської ради 414 705, 60 грн пені, 936 432, 00 грн штрафу та 23 295, 06 грн судового збору.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі № 910/7211/25 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Поновити дію рішення господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі №910/7211/25 в частині, яка не була скасована.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецприлад" (03035, м. Київ, вул. Мстислава Скрипника Патріарха, буд. 48А, офіс 280; ідентифікаційний код 45301675) на користь Виконавчого комітету Вінницької міської ради (21050, м. Вінниця, вул. Соборна, 59; ідентифікаційний код 03084813) 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Виконавчого комітету Вінницької міської ради (21050, м. Вінниця, вул. Соборна, 59; ідентифікаційний код 03084813) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецприлад" (03035, м. Київ, вул. Мстислава Скрипника Патріарха, буд. 48А, офіс 280; ідентифікаційний код 45301675) 24 320 (двадцять чотири тисячі триста двадцять) гривень 47 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду міста Києва видати відповідні накази.

Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повна постанова підписана 06.04.2026.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді А.М. Демидова

О.О. Євсіков