ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2026 року м.Дніпро Справа № 912/2779/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі: головуючого судді Мартинюка С.В. (доповідач у справі),

суддів: Соп`яненко О.Ю., Джепи Ю.А.

у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Серобяна Мікаела Володимировича на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 06.01.2026 (суддя Кузьміна Б.М.)

у справі №912/2779/25

за позовом Кропивницької міської ради, м. Кропивницький

до відповідача Фізичної особи - підприємця Серобяна Мікаела Володимировича, м. Кропивницький

про стягнення 53 202,92 грн

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Кропивницької міської ради до фізичної особи - підприємця Серобяна Мікаела Володимировича про стягнення заборгованості з орендної плати за користування земельною ділянкою у розмірі 194 183,61 грн, з покладенням на відповідача витрат зі сплати судового збору.

На обґрунтування позовних вимог позивач послався на невиконання відповідачем обов`язку зі сплати орендної плати за договором оренди земельної ділянки № 125 від 08.12.2014 та утворення заборгованості в сумі 194 183,61 грн за період з 01.01.2021 по 31.08.2025.

19.11.2025 до Господарського суду Кіровоградської області від Кропивницької міської ради надійшла заява про зміну підстав позову, в якій позивач просив суд: прийняти заяву про зміну підстав позову; зменшити розмір позовних вимог та стягнути з фізичної особи - підприємця Серобяна Мікаела Володимировича (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Кропивницької міської ради () заборгованість з орендної плати за користування земельною ділянкою по просп. Промисловому, 5, у м. Кропивницькому, з кадастровим номером :19:162:0026, згідно з договором оренди землі від 08.12.2014 № 125, у розмірі 53 202,92 грн., стягнути з фізичної особи - підприємця Серобяна Мікаела Володимировича (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Кропивницької міської ради () судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 01.12.2025 заяву Кропивницької міської ради від 19.11.2025 у справі №912/2779/25 прийнято до розгляду та постановлено здійснювати подальший розгляд справи №912/2779/25 з урахуванням зменшених позовних вимог.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ОСКАРЖУВАНОГО СУДОВОГО РІШЕННЯ У СПРАВІ

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 06.01.2026 у справі №904/6013/25 позов задоволено у повному обсязі. Стягнуто з фізичної особи - підприємця Серобяна Мікаела Володимировича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Кропивницької міської ради (25022, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 41, ідентифікаційний код 26241020) заборгованість з орендної плати за користування земельною ділянкою по просп. Промисловий, 5, в м. Кропивницькому, з кадастровим номером :19:162:0026, згідно з договором оренди землі від 08.12.2014 № 125 у розмірі 53 202,92 грн, а також 3028,00 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявність та розмір заборгованості ФОП Серобяна Мікаела Володимировича за Договором оренди земельної ділянки №?125 від 08.12.2014 у сумі 53?202,92 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погодившись із зазначеним рішенням до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся ФОП Серобян М.В., в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Кропивницької міської ради до фізичної особи - підприємця Серобяна Мікаела Володимировича про стягнення заборгованості з орендної плати за користування земельною ділянкою у розмірі 53 202,92 грн.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги Скаржник посилається на те, що Господарським судом Кіровоградської області неповно досліджено обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, а рішення винесене з порушенням норм процесуального права.

Зокрема, Скаржник зазначає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність у нього заборгованості з орендної плати, не надав належної оцінки поданим відповідачем доказам та запереченням, не перевірив правильність і обґрунтованість розрахунку заявленої до стягнення суми, а також не встановив періоди виникнення спірної заборгованості.

Крім того, апелянт вказує, що позивач не підтвердив належними та допустимими доказами наявність заборгованості саме у заявленому розмірі. Також апелянт наголошує, що суд першої інстанції не врахував надану відповідачем довідку ГУ ДПС у Кіровоградській області про відсутність заборгованості зі сплати платежів, контроль за справлянням яких покладено на податковий орган.

Окремо Скаржник посилається на те, що суд першої інстанції не врахував висновків Верховного Суду щодо належності та допустимості інформації органів ДПС України як доказу у спорах про стягнення орендної плати за землю, у зв`язку з чим просить скасувати рішення місцевого господарського суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

УЗАГАЛЬНЕНИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

У поданому 05.02.2026 відзиві на апеляційну скаргу Кропивницька міська рада заперечує щодо задоволення апеляційної скарги.

В обґрунтування заявленої позиції Кропивницька міська рада зазначає, що доводи апелянта про відсутність інформації щодо нормативної грошової оцінки на 2019 рік є необґрунтованими, оскільки чинне законодавство не передбачає формування витягів на минулу дату, а формування витягів здійснюється автоматично у режимі «реального часу». Кропивницька міська рада зазначає, що витяг з нормативної грошової оцінки від 23.10.2025 № НВ-025, отриманий з офіційних джерел, був належним і допустимим доказом у справі.

Крім того Позивач стверджує, що орендна плата має подвійну правову природу: вона є і передбаченим договором платежем за користування земельною ділянкою, і однією з форм обов`язкового платежу у складі податку на майно. Відсутність довідки податкової про заборгованість не свідчить про відсутність зобов`язання за договором оренди, оскільки орендар самостійно обчислює суму орендної плати та подає податкову декларацію.

Таким чином, Кропивницька міська рада вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, тому у задоволенні апеляційної скарги просить відмовити повністю.

РУХ СПРАВИ В СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Мартинюка С.В. (доповідач), судді Соп`яненко ЮО.Ю., Джепи Ю.А.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Серобяна Мікаела Володимировича на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 06.01.2026 у справі №912/2779/25, для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

05.02.2026 до суду через систему "Електронний суд" від Кропивницької міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого заявник заперечує щодо задоволення апеляційної скарги.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ ОБСТАВИНИ

08.12.2014 Кіровоградською міською радою (Орендодавець) та фізичною особою - підприємцем Серобяном Мікаелом Володимировичем (Орендар) укладено договір оренди земельної ділянки №125 (далі - Договір, а.с. 13-18), згідно з розділом 1 якого Орендодавець, на підставі рішення Кіровоградської міської ради від 28.10.2014 №3536 "Про передачу ФОП Серобяну М.В. в оренду земельної ділянки по прос. Промисловому, 5" надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку (код КВЦПЗ 10.02) загальною площею 0,9493 га для розміщення виробничої бази, яка знаходиться: м. Кіровоград, просп. Промисловий, 5.

Відповідно до розділу 2 Договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,9493 га для розміщення виробничої бази, за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Кадастровий номер земельної ділянки - :19:162:0026 (пункт 2.1).

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно з витягом з технічної документації про грошову оцінку земельної ділянки видана управлінням Держземагентства від 11.11.2014 №1558/04-24-14 становить 1 792 968 грн 07 коп (пункт 2.3).

Відповідно до розділу 3. Договору, договір укладено на 25 (двадцять п`ять) років.

Згідно з розділом 4. Договору, Орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: у грошовій формі у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 89 648,40 грн на рік, або 7 470,70 грн на місяць згідно з розрахунком, що додається до цього договору, починаючи з дня державної реєстрації договору оренди землі.

Орендна плата вноситься Орендарем не пізніше 28-го числа кожного місяця наступного за звітним, у розмірі, встановленому п. 4.1. Договору.

Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення, коефіцієнтів індексації, визначених законодавством. В разі зміни коефіцієнтів індексації, індексів інфляції, визначених законодавством, Орендар самостійно розраховує (індексує) нормативну грошову оцінку земельної ділянки на момент сплати орендної плати без укладення додаткової угоди з Орендодавцем.

Згідно із розділом 10. Договору, орендар зобов`язаний, з поміж іншого, своєчасно і повному обсязі вносити орендну плату.

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками.

Згідно із витягом із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 20.02.2019 №3132 нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :19:162:0026 становить 4 095 872,56 грн (а.с. 49 зворотна сторона).

Нормативно-грошова оцінка земельної ділянки станом на 2019, 2020, 2021 роки є незмінною і становить 4 095 872,56 грн.

За наведеним у заяві від 19.11.2025 розрахунком, нормативна грошова оцінка земельної ділянки за період із 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року становить 4 095 872,56 грн, з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - 4 505 459,82 грн, з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - 5 181 278,79 грн, з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - 5 445 524,01 грн, з 01 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - 6 098 986,89 грн, а, отже, орендна плата за користування земельною ділянкою становить період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - 204 793,63 грн, з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - 225 272,99 грн, з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - 259 063,94 грн, з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - 272 276,20 грн, з 01 січня 2025 року по 31 серпня 2025 року - 304 949,34 грн.

За твердженням позивача, на порушення взятих на себе зобов`язань відповідачем не сплачується орендна плата за користування земельною ділянкою у встановленому poзмірі та строки, у зв`язку з чим виникла заборгованість зі сплати орендних платежів, що згідно з наведеним у заяві від 19.11.2025 розрахунком за період з 01.01.2021 по 31.08.2025 становить 53 202,92 грн.

Вищезазначені обставини і стали причиною виникнення спору.

За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ І ВИСНОВКІВ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", іншими законами України та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди.

Відповідно до Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону).

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (стаття 14 Закону).

Згідно з положеннями Закону України "Про оренду землі" орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом (стаття 4); орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою (стаття 5).

За статтею 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Частиною 1 статті 24 Закону України "Про оренду землі" визначено, що орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку.

Орендар земельної ділянки зобов`язаний, серед іншого, своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку (частина 2 статті 25 Закону України "Про оренду землі").

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Згідно з вимогами Закону України "Про оренду землі" однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (частина 1 статті 15 Закону України "Про оренду землі").

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди (частини 1-3 статті 21 Закону України "Про оренду землі").

Пунктом 14.1.136 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що орендна плата - обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди.

Статтею 288 Податкового кодексу України встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (п. 288.1.). Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (пункт 288.4.). Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу (пункт 288.7).

Положеннями пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік.

У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок.

Порядок проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок встановлено Законом України "Про оцінку земель".

Відповідно до статті 5 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується, зокрема, для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Частиною 1 статті 13 Закону України "Про оцінку земель" встановлено обов`язкове проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами (стаття 1 Закону України "Про оцінку земель").

Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України "Про оцінку земель" підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

За змістом статті 18 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться: розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років; розташованих за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 7-10 років. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України "Про землеустрій".

Порядок затвердження технічної документації з оцінки земель визначений статтею 23 Закону України "Про оцінку земель". Частинами першою, третьою та четвертою цієї статті передбачено, що технічна документація з бонітування ґрунтів та нормативної грошової оцінки земельних ділянок затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Протягом місяця з дня надходження технічної документації з бонітування ґрунтів, нормативної грошової оцінки відповідна сільська, селищна, міська рада розглядає та приймає рішення про затвердження або відмову в затвердженні такої технічної документації. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру. Рішення рад, зазначених у цій статті, щодо технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок набирають чинності у строки, встановлені відповідно до пункту 271.2 статті 271 ПК України.

Пунктом 271.2 статті 271 Податкового кодексу України встановлено, що рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Отже, нормативна грошова оцінка земель встановлюється шляхом затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, яка здійснюється відповідною сільською, селищною, міською радою. Зазначене імперативне регулювання унеможливлює встановлення нормативної грошової оцінки земельних ділянок договором, зокрема, договором між органом місцевого самоврядування і орендарем.

Водночас, обов`язковість врахування нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної та комунальної власності під час визначення розміру орендної плати встановлена законом (абзац другий частини першої статті 13 Закону України "Про оцінку земель"). Отже, у разі зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної та комунальної власності змінюється також розмір орендної плати. Зазначене відповідає положенням частини другої статті 632 ЦК України, відповідно до якої зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

З моменту початку застосування відповідно до пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України нового розміру нормативної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності автоматично змінюються і права та обов`язки сторін договору оренди в частині розміру орендної плати, якщо він визначений у відсотковому співвідношенні до нормативної грошової оцінки.

Аналогічні правові висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у пунктах 69-103 постанови від 05.06.2024 у справі №914/2848/22.

Суд першої інстанції встановив, що фізична особа підприємець Серобян Мікаел Володимирович на підставі укладеного договору оренди землі отримав у користування земельну ділянку з кадастровим номером :19:162:0026 та зобов`язався сплачувати орендну плату у розмірі та строки, визначені договором.

Місцевий господарський суд виходив із того, що згідно з умовами договору орендна плата встановлена у розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік. При цьому на момент укладення договору її розмір становив 7 470,70 грн на місяць.

Також суд першої інстанції зазначив, що рішенням міської ради від 12.07.2018 № 1750, оприлюдненим у «Вечірній газеті» 13.07.2018, затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Кропивницького.

На підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 20.02.2019 № 3132 суд установив, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :19:162:0026 за 2019 рік становила 4 095 872,56 грн.

Виходячи з указаного розміру нормативної грошової оцінки та застосованих коефіцієнтів індексації, суд першої інстанції здійснив розрахунок орендної плати за спірний період і зазначив, що: у 2021 році річний розмір орендної плати становив 204 793,63 грн, а місячний - 17 066,14 грн; у 2022 році, з урахуванням нормативної грошової оцінки у розмірі 4 505 459,82 грн, річна орендна плата становила 225 272,99 грн, а місячна - 18 772,75 грн; у 2023 році, з урахуванням нормативної грошової оцінки у розмірі 5 181 278,79 грн, річна орендна плата становила 259 063,94 грн, а місячна - 21 588,66 грн; у 2024 році, з урахуванням нормативної грошової оцінки у розмірі 5 445 524,01 грн, річна орендна плата становила 272 276,20 грн, а місячна - 22 689,68 грн; у 2025 році, з урахуванням нормативної грошової оцінки у розмірі 6 098 986,89 грн, річна орендна плата становила 304 949,34 грн, а місячна - 25 412,45 грн.

Окремо суд першої інстанції зазначив, що орендна плата за період з 01.01.2025 по 31.08.2025 становить 203 299,60 грн.

З урахуванням наведеного місцевий господарський суд дійшов висновку, що загальний розмір орендної плати за період з 01.01.2021 по 31.08.2025 становить 1 164 706,36 грн.

При цьому суд установив, що відповідач фактично сплатив за вказаний період 1 111 503,44 грн, що, як зазначено в рішенні, визнавалося самим відповідачем у відзиві на позовну заяву.

У зв`язку із цим суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 53 202,92 грн заборгованості за договором оренди землі, що становить різницю між нарахованою орендною платою та фактично сплаченою сумою.

Щодо доводів відповідача про відсутність заборгованості з орендної плати та необхідність урахування здійснених ним платежів, колегія суддів зазначає таке.

Відмовляючи у прийнятті наведених заперечень відповідача, суд першої інстанції виходив із того, що предметом спору у цій справі є стягнення заборгованості з орендної плати за період з 01.01.2021 по 31.08.2025 включно.

Місцевий господарський суд надав оцінку посиланням відповідача на здійснення платежів 29.08.2025, 29.09.2025 та 28.10.2025 з урахуванням призначення цих платежів, зазначеного у відповідних платіжних інструкціях.

Так, судом першої інстанції встановлено, що згідно з платіжною інструкцією від 29.08.2025 № 215 відповідачем сплачено орендну плату за липень 2025 року, а згідно з платіжною інструкцією від 29.09.2025 № 237 - орендну плату за серпень 2025 року. Зазначені платежі, як установив суд, були враховані позивачем при формуванні розрахунку заборгованості станом на момент звернення до суду з позовом.

Водночас місцевий господарський суд установив, що платіж, здійснений відповідачем 28.10.2025 за платіжною інструкцією № 260, має призначення «орендна плата за вересень 2025 року», а отже, стосується періоду, який не входить до предмета спору у цій справі. З огляду на це суд першої інстанції дійшов висновку, що вказаний платіж обґрунтовано не був урахований позивачем при визначенні розміру заборгованості за спірний період.

Також суд першої інстанції зазначає, що доводи відповідача про те, що орендна плата відповідно до пункту 4.3. договору оренди землі підлягає сплаті до 28 числа місяця, наступного за звітним, самі по собі не спростовують наявності заборгованості станом на дату, за яку заявлено позовні вимоги, та не змінюють період, за який здійснюється стягнення.

Крім того, суд враховав правову позицію Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №Б8/036-11, у справі № 903/333/17 від 14.03.2018, відповідно до якої визначення призначення платежу у платіжних документах належить виключно платнику, а суд зобов`язаний оцінювати сплату грошових коштів саме з урахуванням зазначеного платником призначення.

Надаючи оцінку посиланню відповідача на пункт 87.9 статті 87 Податкового кодексу України, суд першої інстанції зазначає, що відповідно до цієї норми, у разі наявності у платника податків податкового боргу, контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

За пунктом 41.1 статті 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є: податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи; митні органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань митної справи та оподаткування митом, акцизним податком, податком на додану вартість, іншими податками та зборами, які відповідно до податкового, митного та іншого законодавства справляються у зв`язку із ввезенням (пересиланням) товарів на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенням (пересиланням) товарів з митної території України або території вільної митної зони.

Колегія суддів, оцінюючи доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не надав правової оцінки довідці Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 18.09.2025 № 3853/6/11-28-13-03-20-Е, зазначає, що така довідка, якою підтверджується відсутність у ФОП Серобяна М.В. заборгованості по податках, зборах чи інших платежах, контроль за справлянням яких покладено на податковий орган, не спростовує висновків суду першої інстанції про наявність заборгованості за договором оренди землі за спірний період.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові № 924/617/22 від 16.04.2024 зазначив: «орендна плата за земельну ділянку, яка перебуває в державній або комунальній власності, має подвійну правову природу, оскільки з одного боку є передбаченим договором оренди платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оренду землі», підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України), а з другого боку, є однією з форм плати за землю як обов`язкового платежу в складі податку на майно нарівні із земельним податком (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Подвійна правова природа орендної плати зумовлює ту обставину, що при визначенні її розміру, окрім норм цивільного, земельного законодавства та Закону України "Про оренду землі", необхідно враховувати і вимоги Податкового кодексу України.

Водночас згідно з пунктами 288.1 - 288.4 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Отже, Податковий кодекс України передбачає порядок обчислення розміру орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів, проте розмір та умови внесення орендної плати, а також правові наслідки порушення зобов`язань встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.»

Отже, плата за землю здійснюється в залежності від суб`єкта належності земельної ділянки: власником землі (постійним землекористувачем) сплачується земельний податок, а орендарем за договором оренди землі - орендна плата (Аналогічна позиція викладена у постанові ВС КГС від 22.03.2023 у справі № 910/20838/20).

Відсутність податкової заборгованості у розумінні податкового законодавства не є тотожною відсутності заборгованості за договірним зобов`язанням зі сплати орендної плати.

На переконання колегії суддів, місцевий господарський суд з достатньою повнотою дослідив усі обставини справи, надав належну оцінку представленим доказам, висновки суду не суперечать матеріалам справи, обставини, які мають значення по справі, судом установлені вірно. Порушень норм матеріального та процесуального права не установлено.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судового рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Серобяна Мікаела Володимировича на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 06.01.2026 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 06.01.2026 у справі №912/2779/25 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя С.В. Мартинюк

Суддя О.Ю. Соп`яненко

Суддя Ю.А. Джепа