УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ЗУСТРІЧНОЇ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

м. Київ

25.03.2026Справа № 910/3469/25

Суддя Господарського суду міста Києва ДЖАРТИ В.В., розглянувши матеріали зустрічної позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГУМ"

до 1) Жмеринської окружної прокуратури

2) Жмеринської міської ради Вінницької області

про стягнення 258 985,69 грн,

у справі № 910/3469/25

за позовом Керівника Жмеринської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Жмеринської міської ради Вінницької області

до 1.Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГУМ"

2. Комунального некомерційного підприємства "Жмеринська центральна районна лікарня" Жмеринської міської ради

про визнання недійсними додаткові угоди та стягнення 283 111,07 грн

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року Керівник Жмеринської окружної прокуратури (далі - Прокуратура) звернувся із позовом до Господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Жмеринської міської ради Вінницької області (далі - позивач, Рада) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГУМ" (далі - відповідач 1, Товариство) та Комунального некомерційного підприємства "Жмеринська центральна районна лікарня" Жмеринської міської ради (далі - відповідач 2, Лікарня) про:

- визнання недійсною додаткову угоду № 1 від 17.08.2022 до Договору № 32 про закупівлю електричної енергії від 11.02.2022, укладеного між Комунальним некомерційним підприємством "Жмеринська центральна районна лікарня" Жмеринської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГУМ";

- визнання недійсною додаткову угоду № 3 від 28.09.2022 до Договору № 32 про закупівлю електричної енергії від 11.02.2022, укладеного між Комунальним некомерційним підприємством "Жмеринська центральна районна лікарня" Жмеринської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГУМ";

- визнання недійсною додаткову угоду № 5 від 28.10.2022 до Договору № 32 про закупівлю електричної енергії від 11.02.2022, укладеного між Комунальним некомерційним підприємством "Жмеринська центральна районна лікарня" Жмеринської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГУМ";

- визнання недійсною додаткову угоду № 6 від 02.11.2022 до Договору № 32 про закупівлю електричної енергії від 11.02.2022, укладеного між Комунальним некомерційним підприємством "Жмеринська центральна районна лікарня" Жмеринської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГУМ";

- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГУМ" на користь Жмеринської міської ради Вінницької області грошові кошти у розмірі 283 111,07 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням з боку відповідача приписів статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі № 910/3469/25, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 16.04.2025 та встановлено строки для вчинення процесуальних дій.

Товариством до суду 03.04.2025 було подане клопотання про зупинення провадження в справі до вирішення Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24.

07.04.2025 до суду через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва Прокуратурою були подані письмові заперечення на клопотання Товариства про зупинення провадження.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін у підготовчому засіданні 16.04.2025, суд дійшов висновку про зупинення провадження у справі № 910/3469/25 за позовом Керівника Жмеринської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Жмеринської міської ради Вінницької області до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГУМ" та Комунального некомерційного підприємства "Жмеринська центральна районна лікарня" Жмеринської міської ради про визнання недійсними додаткові угоди та стягнення 283 111,07 грн до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24, про що судом була постановлена ухвала від 16.04.2025.

05.01.2026 Жмеринською окружною прокуратурою до суду через систему "Електронний суд" було подане клопотання, в якому повідомлено, що Великою Палатою Верховного Суду 21.11.2025 в справі № 920/19/24 була винесена постанова.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 поновлено провадження у справі № 910/3469/25, продовжено розгляд справи зі стадії підготовчого провадження та призначено підготовче засідання на 02.03.2026.

02.03.2026 підготовче засідання було відкладене на 25.03.2026, про що судом була постановлена відповідна ухвала.

23.03.2026 (сформовано 23.03.2026) через систему "Електронний суд" ТОВ "ЕНЕРГУМ" до суду була подана зустрічна позовна заява до Жмеринської окружної прокуратури та Жмеринської міської ради Вінницької області про стягнення 258 985,69 грн, що становить загальний розмір щомісячних різниць протягом строку постачання за Договором між тарифами за якими ТОВ «ЕНЕРГУМ» за первісним позовом здійснював закупівлю електричної енергії у ДП «Оператор ринку», ТОВ «Д.ТРЕЙДИНГ» та тарифам який вимагає засовувати позивач за первісним позовом у випадку визнати недійсними додаткових угод №1 від 17.08.2022, №3 від 28.09.2022, №5 від 28.10.2022, №6 від 02.11.2022 до договору № 32 від 11.02.2022. У вказаній зустрічній позовній заяві ТОВ "ЕНЕРГУМ" також просив суд поновити строк на поданні зустрічного позову.

Суд, заслухавши в підготовчому засіданні пояснення ТОВ "ЕНЕРГУМ" щодо поданої зустрічної позовної заяви та клопотання про поновлення строку на подання зустрічного позову, дійшов наступних висновків.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи з приписів статей 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, в даному випадку - норм Господарського процесуального кодексу України.

Отже, право на пред`явлення зустрічної позовної заяви не є абсолютним, подаючи зустрічну позовну заяву заявник повинен дотримуватись вимог Господарського процесуального кодексу України щодо її подання.

Частиною 1 статті 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Пунктом 3 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України визначено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 113 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 180 Господарського процесуального кодексу України визначено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу. До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною четвертою цієї статті, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу. Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин 1 та 2 цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику.

Відповідно до частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. Тобто, право на подання зустрічного позову може бути реалізовано відповідачем виключно у строк, встановлений судом для подання відзиву на позов, а процесуальним наслідком пропуску такого строку є втрата права на вчинення стороною відповідної процесуальної дії.

За приписами частини 1 статті 178 Господарського процесуального кодексу України в строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: 1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів.

Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків.

Процесуальний строк, виступає одним з ключових елементів господарсько-процесуальної форми, і в цілому направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження господарського процесу у визначених ГПК України часових рамках.

Процесуальні строки, з поміж іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків.

Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків. У постанові Верховного Суду від 18.09.2019 у справі № 910/16837/18 зроблено висновок про те, що відлік строку на подання відзиву на позовну заяву та, відповідно, подання зустрічної позовної заяви пов`язується з постановленням ухвали про відкриття провадження в справі. Порядок пред`явлення зустрічного позову визначено статтею 180 цього Кодексу, якою встановлено диспозитивну норму щодо права відповідача на стадії підготовчого провадження на подання зустрічного позову у строк для подання відзиву - строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, фактично до підготовчого засідання в господарському суді першої інстанції. Тобто визначальною подією є ухвала про відкриття провадження у справі.

Як судом встановлено вище, ухвалою суду від 24.03.2025 відкрито провадження в справі № 910/3469/25. У пункті 4 резолютивної частини вказаної ухвали судом запропоновано відповідачам надати суду в строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження в справі відзив на позовну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що Товариством ухвала про відкриття провадження отримана 25.03.2025 (з урахуванням пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України), а тому відзив та відповідно й зустрічний позов мав бути поданий відповідачем не пізніше 09.04.2025.

Оскільки із зустрічним позовом ТОВ "ЕНЕРГУМ" звернувся до суду лише 23.03.2026, тому таке звернення мало місце із пропуском строку, що свідчить про порушення вимог частини 1 статті 180 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 118 Господарського процесуального кодексу України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Пропуск процесуального строку - це юридичний факт, який настає внаслідок бездіяльності уповноваженої особи в момент настання (або закінчення) цього строку з поважних причин чи з причини, що не можуть бути визнані такими, і такий, що породжує відповідні правові наслідки.

У зустрічному позові відповідач просить суд поновити строк для подання зустрічної позовної заяви.

Вищезазначене клопотання обґрунтовано такими обставинами:

- ухвалою суду Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 поновлено провадження у справі № 910/3469/25;

- враховуючи висновки Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладені у постанові від 21.11.2025 у справі № 920/19/24, ТОВ "ЕНЕРГУМ" з метою захисту своїх прав та інтересів змушений подати зустрічний позов у даній справі;

- для пошуку документів за 2022 рік, їх аналізу, здійснення розрахунку, підготовки та подання зустрічного позову потрібний значний час, який був використаний відповідачем за зустрічним позовом з дати поновлення провадження (27.01.2026) до дати подання зустрічної до суду (23.03.2026);

- відповідач просить врахувати обставини обстрілу міста Києва (місцезнаходження відповідача) у період поновлення провадження у справі (27.01.2026) і до подання зустрічного позову, зокрема, масовані ракетно-шахедні удари, які спричинили довготривалу відсутність та тривалі відключення електричної енергії, що є загальновідомими фактами (частина 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України);

- пропущення строку пред`явлення зустрічного позову обумовлене об`єктивними чинниками пов`язаними із загостренням загальної ситуації в Україні, зокрема, частими і тривалими повітряними тривогами, масованими ракетно-шахедним ударами, відключенням електроенергії в місті Києві, складністю справи, необхідністю ознайомлення з матеріалами справи, пошуку документів за 2022 рік, їх аналізу, здійснення розрахунків, вивченням судової практики, узгодження правової позиції у справі, внаслідок чого сторона відповідача була обмежена в часі необхідному для формування правової позиції зустрічних позовних вимог.

Надаючи оцінку наведеним вище аргументам відповідача, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Відповідно до частини першої статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили його пропуск. Для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню із заявою чи клопотанням, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

Положення Господарського процесуального кодексу України не визначають конкретного переліку обставин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для продовження процесуального строку чи поновлення пропущеного строку.

Питання щодо поновлення/продовження процесуального строку безпосередньо пов`язана з відповідним конкретним учасником справи, його процесуальним правом і обов`язком та спрямоване на реалізацією саме його суб`єктивних процесуальних прав (обов`язків).

Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення/продовження, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку, встановити чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

Водночас, з огляду на вимоги статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України, заявник повинен довести обставини, на які він посилається як на поважні причини пропуску процесуального строку шляхом подання відповідних доказів. Без доведення заявником таких обставин підстави для поновлення пропущеного строку та розгляду відповідної заяви у суду відсутні (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 25.08.2022 у справі № 873/56/22).

Відповідно до усталеної судової практики під поважними причинами пропуску строку, необхідно розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 25.10.2022 у справі № 585/2494/18).

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі №9901/405/19).

Поряд з цим, за приписами статті 119 Господарського процесуального кодексу України за заявою учасника справи суд може поновити пропущений процесуальний строк, встановлений законом, тоді які встановлений судом процесуальний строк за заявою учасника справи може бути продовжений судом.

Аргументи відповідача ґрунтуються на тому, що існували об`єктивні обставини неможливості подання зустрічного позову з моменту поновлення провадження (27.01.2026).

Однак, такі обґрунтування є безпідставними, оскільки строк для надання зустрічного позову визначався ухвалою від 24.03.2025, а не від поновлення провадження у справі від 27.01.2026.

Відповідачем не зазначено і не наведено жодних обставин чи причин, які перешкоджали йому подати зустрічний позов до 09.04.2025.

Існування певних обставин в період з 27.01.2026 по 23.03.2026 не має жодного значення, враховуючи, що зустрічний позов мав бути поданий до 09.04.2025, тобто відповідачем пропущений строк ще з 09.04.2025, а не з 27.01.2026.

Отже, наведені заявником обставини не є поважними причинами для поновлення процесуального строку для подання зустрічного позову, оскільки не місять посилань на те, які обставин перешкоджали відповідачу подати зустрічний позов, починаючи з 07.02.2025.

У контексті вищенаведеного, суд звертається до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 10.09.2024 по справі № 909/916/23. Так, Верховний Суд зазначає, що правовий інститут строків звернення до суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Натомість, клопотання представника відповідача не містить жодних обґрунтувань про наявність об`єктивних обставин, що завадили відповідачу скористатися наданим йому правом на подання зустрічного позову у межах процесуального строку.

Щодо посилання ТОВ "ЕНЕРГУМ" на постанову Верховного Суду від 09.05.2023 у справі № 917/457/22, то суд зазначає, що фактичні обставини у цій справі та у справі 917/457/22, є відмінними, оскільки:

- у справі № 917/457/22 ухвала суду про відкриття провадження у справі повернулася до суду без вручення з відміткою поштової установи "адресат відсутній за адресою", в той час як у цій справі ухвала суду від 21.01.2025 отримана відповідачем 23.01.2025;

- у справі № 917/457/22 Верховний Суд врахував, що з моменту ознайомлення з матеріалами справи (18.08.2022) і до звернення із зустрічним позовом (05.09.2022 надходження заяви до суду) пройшов незначний проміжок часу, в той час як у цій справі відповідач був ознайомлений зі справою з березня 2025 року (подав до суду клопотання про зупинення провадження в справі 03.04.2025), а із зустрічним позовом звернувся 23.03.2026.

Отже, обставини у справі № 917/457/22 та у цій справі є відмінними, а тому висновки, викладені у постанові Верховного Суду у справі № 917/457/22 не підлягають застосуванню у цій справі.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГУМ" про поновлення строку на подання зустрічного позову.

Відповідно до частини 6 статті 180 Господарського процесуального кодексу України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Правова позиція щодо подання зустрічної позовної заяви із пропуском строку, встановленого для подання відзиву, є достатньою підставою для її повернення, є послідовною та викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постановах Верховного Суду від 04.03.2019 у справі № 920/342/17, від 04.04.2019 у справі № 918/361/18, від 29.07.2019 у справі № 925/872/18, від 18.09.2019 у справі №910/16837/18, від 08.08.2023 у справі № 903/951/22 та від 06.12.2023 у справі № 918/604/23.

Таким чином, встановивши порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГУМ" строку на подання зустрічної позовної заяви, відсутність підстав визнання причин пропуску строку поважними, суд дійшов висновку про невідповідність зустрічного позову частині 1 статті 180 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим суд, керуючись нормами частини 6 статті 180 Господарського процесуального кодексу України, повертає відповідачу зустрічну позовну заяву.

Разом з тим, суд відзначає, що заявник не позбавлений права у встановленому законодавством порядку передати спір на вирішення суду в окремому позовному провадженні за загальними правилами подання позовів, що свідчить про відсутність обмеження права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Керуючись статтями 114-119, 162, 164, 172, 174, 180, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГУМ" про поновлення строку на подання зустрічного позову у справі № 910/3469/25 - відмовити.

2. Зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГУМ" до Жмеринської окружної прокуратури та Жмеринської міської ради Вінницької області про стягнення 258 985,69 грн - повернути заявнику.

3. Ухвала набирає законної сили 25.03.2026 та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 253-259 Господарського процесуального кодексу України.

СУДДЯ ВІКТОРІЯ ДЖАРТИ