ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття апеляційного провадження

23.03.2026 м. Дніпро Справа № 904/4338/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Фещенко Ю.В. (доповідач),

суддів: Мартинюка С.В., Соп`яненко О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Янкіної Г.Д.

та представників:

від скаржника: Приходько О.І.;

від позивача: Остапенко П.В.;

від відповідача-1: не з`явився;

від відповідача-2: не з`явився;

від третьої особи-1: не з`явився;

від третьої особи-2: не з`явився;

прокурор: Карюк Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафто-Строй-Сервіс"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2023 (ухваленого суддею Кеся Н.Б. у м. Дніпрі, повне рішення складене 06.02.2023) у справі № 904/4338/21

за позовом Дніпропетровської обласної прокуратури (м. Дніпро) в інтересах держави в особі

Дніпровської міської ради (м. Дніпро)

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "АЗС-Будсервіс" (м. Київ)

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлант" (м. Дніпро)

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2: Товариство з обмеженою відповідальністю "Вест Петрол Маркет" (м. Луцьк)

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог не предмет спору, на стороні відповідача-2: Акціонерне товариство "Акціонерний комерційний банк "Конкорд" (м. Дніпро)

про знесення самочинно збудованого нерухомого майна та демонтаж тимчасових споруд,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року Дніпропетровська обласна прокуратура звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, в якій просила:

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "АЗС-Будсервіс" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Атлант" знести самочинно збудоване нерухоме майно - автозаправну станцію, яке знаходиться на пр. Слобожанському, 1-І у м. Дніпро та складається з: операторської (літ. 3-1) площею 90,5 кв. м., навісу (літ. И-1) та резервуару №1, та демонтувати тимчасові споруди: мостіння, стела, металевий паркан та некапітальна металева будівля;

- скасувати державну реєстрацію права власності на автозаправочну станцію, яка складається з операторської (літ. 3-1) площею 90,5 кв. м., навісу (літ. И-1) та резервуару №1, що розташована на проспекті Слобожанському, 1I у м. Дніпро, за Товариством з обмеженою відповідальністю "Атлант", проведену на підставі рішення державного реєстратора -приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Рудкевича Є.В. № 30342890 від 06.07.2016 з одночасним припиненням речових прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлант" на вказаний об`єкт нерухомого майна (номер запису про право 15272615).

Позов обґрунтований тим, що всупереч вимогам статей 125, 126, 211 Земельного кодексу України ТОВ "АЗС-Будсервіс", як забудовником, та ТОВ "Атлант", як фактичний власник об`єкта самочинного будівництва (будівельних матеріалів), самовільно зайняли земельну ділянку на пр. Слобожанський, 1-І у м. Дніпро. За доводами Дніпропетровської обласної прокуратури, відсутні будь-які документи на підтвердження надання Дніпровською міською радою дозволу на користування земельною ділянкою, будь-які угоди щодо такого користування не укладалися.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2021 у справі №904/4338/21, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 25.04.2022, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду від 12.07.2022 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2021 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 25.04.2022 у справі № 904/4338/21 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

За результатами нового розгляду, рішенням Господарського суду Господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2023 у справі № 904/4338/21, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 20.03.2024 та постановою Верховного Суду від 11.06.2024:

- позов Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЗС-Будсервіс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлант" задоволено частково;

- зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "АЗС-Будсервіс" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Атлант" знести самочинно збудоване нерухоме майно - автозаправну станцію, яке знаходиться на пр. Слобожанському, 1-І у м. Дніпро та складається з: операторської (літ. 3-1) площею 90,5 кв. м., навісу (літ. И-1) та резервуару №1, та демонтувати тимчасові споруди: мостіння, стела, металевий паркан та некапітальна металева будівля;

- скасовано державну реєстрацію права власності на автозаправочну станцію, яка складається з операторської (літ. 3-1) площею 90,5 кв. м., навісу (літ. И-1) та резервуару № 1, що розташована на проспекті Слобожанському, у м. Дніпро, за Товариством з обмеженою відповідальністю "Атлант", проведену на підставі рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Рудкевича Є.В. № 30342890 від 06.07.2016;

- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "АЗС-Будсервіс" на користь Дніпропетровської обласної прокуратури 2 270 грн 00 коп. судового збору;

- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлант" на користь Дніпропетровської обласної прокуратури 2 270 грн 00 коп. судового збору;

- у решті позову відмовлено.

Рішення обґрунтовано наступним:

- автозаправна станція існує як об`єкт нерухомості незаконно, оскільки рішення про надання спірної земельної ділянки для розміщення автозаправної станції органом місцевого самоврядування не приймалось, будь-яких дозвільних документів на будівництво автозаправної станції за цією адресою компетентні органи не видавали, в експлуатацію спірний об`єкт нерухомості не приймався, тому вимоги прокурора про знесення самочинно збудованого нерухомого майна та демонтаж тимчасових споруд є обґрунтованими та підлягають задоволенню;

- державна реєстрація права власності на автозаправну станцію відбулася за відсутності належних правових підстав (відсутність правовстановлюючих документів на земельну ділянку), внаслідок чого державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна підлягає скасуванню;

- у частині вимог про припинення речових прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлант" на автозаправну станцію суд відмовив у задоволенні, оскільки за положеннями статті 26 Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду від 26.01.2026, Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафто-Строй-Сервіс" як особа, що не була залучена до розгляду справи, звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (вх. № суду 48326 від 06.01.2026), в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2023 у справі № 904/4338/21 у частині зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "АЗС-Будсервіс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлант" знести самочинно збудоване нерухоме майно - автозаправну станцію, яке знаходиться на пр. Слобожанському, 1-І у м. Дніпро та складається з: операторської (літ. 3-1) площею 90,5 кв. м., навісу (літ. И-1) та резервуару №1, та демонтувати тимчасові споруди: мостіння, стела, металевий паркан та некапітальна металева будівля.

Апеляційна скарга обґрунтована наступними обставинами:

- підставою для набуття права власності на автозаправну станцію, розташованої на пр. Слобожанському, 1-І у м. Дніпро, за Товариством з обмеженою відповідальністю "Атлант", а також проведеної на підставі рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Рудкевича Є. В. від 06.07.2016 № 30342890 державної реєстрації права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлант" на зазначений об`єкт нерухомого майна (номер запису про право 15272615) зазначається договір купівлі-продажу серія номер 259 від 02.02.2010, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Атлант" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АЗС-Будсервіс"; останній продав автозаправну станцію як власник, речові права якого зареєстровані на підставі рішення господарського суду, яке у подальшому було скасовано;

- враховуючи, що Дніпровська міська рада не приймала рішень про надання дозвільних документів на будівництво автозаправної станції за цією адресою, компетентні органи такі документи не видавали, а також зважаючи на те, що з урахуванням положень частини 2 статті 376 Цивільного кодексу України право власності у Товариства з обмеженою відповідальністю "АЗС-Будсервіс" або інших осіб на спірну будівлю не виникло, тому й не могло бути реалізовано у частині розпорядження майном, зокрема, відчужування третім особам; з огляду на відсутність підстав для визнання права власності на спірні нежитлові будівлі за Товариством з обмеженою відповідальністю "АЗС-Будсервіс" після скасування судового рішення у справі № 28/504-08, останнє незаконно отримало державну реєстрацію права власності на автозаправну станцію та у подальшому відчужило спірне майно на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлант", тому реєстрація права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Атлант" на спірну автозаправну станцію є неправомірною;

- суд першої інстанції не з`ясував хто був попереднім власником об`єктів нерухомого майна, які були предметом спору у справі № 28/504-08 та не залучив таку особу до розгляду справи, враховуючи що вона стосується прав особи на вказане нерухоме майно;

- враховуючи, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафто-Строй-Сервіс" не було залучено до участі у господарській справі, воно було позбавлено права та можливості доводити свою позицію та подавати відповідні докази;

- є помилковими висновки суду першої інстанції у частині встановлення факту самочинного будівництва об`єкта нерухомості, оскільки вищевказаними обставинами підтверджується, що об`єкт нерухомого майна був у законний спосіб побудований Товариством з обмеженою відповідальністю "Савалан ЛТД", а в подальшому відчужений на користь ТОВ "Нафто-Строй-Сервіс";

- дії Дніпропетровської міської ради свідчать про наявність у неї волевиявлення у 1995 році на передачу земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю "Савалан ЛТД" у тимчасове довгострокове користування строком на 5 років для будівництва автозаправних станцій, зокрема присвоєння адреси, прийняття в експлуатацію збудованого майна та оформлення і реєстрації права власності, а в подальшому у 2006 році надання дозволу на розробку проєкту відведення земельних ділянок та передачу земельних ділянок в оренду, що виключає визнання нерухомого майна - автозаправних станцій об`єктами самочинного будівництва;

- прокурором та позивачем не доведені обставини щодо перебудови спірного об`єкта нерухомого майна, якщо так, то в якій частині та чи є воно у цій частині самочинно перебудованим;

- судом першої інстанції зроблено передчасний висновок про те, що автозаправна станція є об`єктом самочинного будівництва та про наявність підстав для її знесення, який, у свою чергу, порушує право власності ТОВ "Нафто-Строй-Сервіс" на вказаний об`єкт нерухомого майна; оскаржуване рішення порушує право власності товариства на мирне володіння майном.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.02.2026 відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, розгляд справи призначено у судовому засіданні на 24.02.2026.

Від Дніпропетровської обласної прокуратури за допомогою системи "Електронний суд" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. № суду 1694/26 від 12.02.2026), в якому прокурор посилається на таке:

- Товариству з обмеженою відповідальністю "Нафто-Строй-Сервіс" про наявність господарської справи № 904/4338/21 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2023 було відомо щонайменше з серпня 2023 року; враховуючи викладені обставини, відсутні поважні причини для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2023 у справі №904/4338/21;

- у грудні 2008 року до суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "АЗС-Будсервіс" із позовною заявою про визнання дійсним договору купівлі-продажу автозаправних станцій № 8-Д від 26.10.2008, відповідно до яких Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафто-Строй-Сервіс" відчужило автозаправні станції, які хоч і розташовані так само за вказаними адресами, але є новими самочинно збудованими автозаправними станціями;

- зазначені об`єкти побудовано після червня 2008 року; заправку, яка була у власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Савалан" знесено, щодо нового об`єкта дозвільні документи відсутні; на час ухвалення рішення у справі № 28/289-08 від 20.06.2008 про визнання дійсним договору купівлі-продажу автозаправних станцій від 28.01.2008 та визнання права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафто-Строй-Сервіс" відповідних об`єктів не існувало, що підтверджується матеріалами справи;

- згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.02.2021, об`єкт нерухомого майна 14, автозаправочна станція: літ. З-1 операторська, загальною площею 90,5 кв.м, з навісом літ. И-1, резервуар № 1 за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, проспект Слобожанський, будинок 1-І, зареєстрована приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Рудкевичем Євгеном Володимировичем на праві власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Атлант", відомості щодо початку виконання будівельних робіт та введення в експлуатацію зазначених об`єктів, реєстрацію, відмову у реєстрації, скасування відповідних декларацій у Реєстрі будівельної діяльності, Реєстрі дозвільних документів Державної архітектурно-будівельної інспекції України відсутні, дозвільні документи на будівництво зазначеного об`єкта нерухомості Товариству з обмеженою відповідальністю "АЗС-Будсервіс" та Товариству з обмеженою відповідальністю "Атлант" не видавались;

- правовстановлюючі документи на земельну ділянку на пр. Слобожанський, 1-І у м.Дніпро не оформлювались; на теперішній час, ця земельна ділянка є зайнятою будівлями і спорудами автозаправної станції Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлант", які передано в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Вест Петрол Маркет";

- всупереч вимогам статей 125, 126, 211 Земельного кодексу України Товариством з обмеженою відповідальністю "АЗС-Будсервіс", як забудовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Атлант", як фактичним власником об`єкта самочинного будівництва (будівельних матеріалів), самовільно зайнято земельну ділянку на пр.Слобожанський, 1-І у м. Дніпро;

- 22.07.2025 проведено реєстрацію права власності на майно за Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафто-Строй-Сервіс" на підставі рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2008 у справі № 28/289-08, яке містить неактуальну інформацію щодо осіб, які мають речове право на нерухоме майно, та ухвалено рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2023 у справі № 904/4338/21, яким вказані об`єкти нерухомого майна визнано самочинним будівництвом та скасовано право власності за його дійсним власником на час ухвалення судового рішення.

Інші учасники справи своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Згідно з частиною 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

У судове засідання 24.02.2026 з`явилися представники скаржника, позивача та прокурор; представники відповідачів-1, 2 та третіх осіб-1, 2 у вказане засідання не з`явилися, причин нез`явлення суду не повідомили, будь-яких клопотань до суду не надходило.

При цьому судом встановлено, що всі учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

Представник скаржника у судовому засіданні 24.02.2026 просив апеляційний господарський суд рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2023 у справі № 904/4338/21 скасувати у частині зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "АЗС-Будсервіс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлант" знести самочинно збудоване нерухоме майно - автозаправну станцію, яке знаходиться на пр. Слобожанському, 1-І у м. Дніпро, з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Прокурор та представник позивача просили суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2026 без змін.

Ухвалою суду від 24.02.2026 у судовому засіданні було оголошено до 23.03.2026.

Від скаржника надійшло клопотання про зупинення провадження у справі (вх. № суду 49356 від 23.03.2026), в якому він просить суд зупинити провадження у справі до набрання законної сили рішення у справі № 910/4338/21 за позовом Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафто-Строй-Сервіс" до Дніпровської міської ради та Міністерства юстиції України про визнання права власності на автозаправні станції, визнання протиправним та скасування наказу, що розглядається Господарським судом м. Києва.

У судове засідання 23.03.2026 з`явилися представники скаржника, позивача та прокурор; представники відповідачів-1, 2 та третіх осіб-1, 2 у вказане засідання не з`явилися, причин нез`явлення суду не повідомили, будь-яких клопотань до суду не надходило.

При цьому судом встановлено, що всі учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, а саме: шляхом направлення ухвали суду від 24.02.2026 до їх Електронних кабінетів в підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, на підтвердження чого до матеріалів справи долучені Довідки про доставку електронного листа, згідно з якими ухвала суду від 24.02.2026 доставлена до Електронних кабінетів учасників 25.02.2026 після 17:00 годин (з урахуванням положень частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала вважається врученою 26.02.2026). На адресу відповідача-1, з огляду на відсутність Електронного кабінету, ухвала була надіслана засобами поштового зв`язку.

Апеляційним господарським судом враховано, що відповідно до частини 4 статті 120 Господарського процесуального кодексу України ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Судом відзначено, що у даному випадку всі учасники справи отримали ухвалу суду від 24.02.2026 завчасно; підстави для відкладення розгляду справи чи оголошення перерви у судовому засіданні, визначені Господарським процесуальним кодексом України, відсутні.

Враховуючи те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась судом обов`язковою, всі учасники справи були належним чином та завчасно повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, достатність матеріалів справи для їх розгляду по суті, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у призначеному судовому засіданні.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що апеляційним господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції під час апеляційного провадження.

У судовому засіданні 23.03.2026 було розглянуто клопотання скаржника про зупинення провадження у справі.

У судовому засіданні 23.03.2026 представник скаржника просив суд задовольнити подане 23.03.2026 клопотання; прокурор та представник позивача заперечували проти його задоволення.

Апеляційним господарським судом у судовому засіданні 23.03.2026 протокольною ухвалою було відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, з огляду на таке.

Ухвалою про відкриття апеляційного провадження від 03.02.2026 було встановлено учасникам справи строк для подання, зокрема, заяв, клопотань - протягом 10 днів з дня вручення копії ухвали про відкриття апеляційного провадження. Також в пункті 8 вказаної ухвали було роз`яснено, що заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Ухвала про відкриття апеляційного провадження від 03.02.2026 є врученою скаржнику 04.02.2026 (арк.с. 60 в томі 10), отже граничним строком для подання до апеляційного господарського суду заяв, клопотань було 16.02.2026.

Як було зазначено вище, з клопотанням про зупинення провадження у справі скаржник звернувся 23.03.2026.

Відповідно до статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Причин неможливості подання клопотання про зупинення провадження у справі у встановлений судом процесуальний строк скаржник не повідомив, про поновлення пропущеного строку не просив.

Під час розгляду апеляційної скарги судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У судовому засіданні 23.03.2026, відповідно до статей 240, 283 Господарського процесуального кодексу України, проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття апеляційного провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина 1 статті 129 Конституції України).

За приписами пункту 8 частини 1 статті 129 Конституції основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у справі "Bellet v. France" Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Реалізація конституційного права на оскарження судового рішення ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Апеляційний господарський суд зауважує, що принцип правової визначеності є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Правова визначеність вимагає, щоб правові норми були чіткими й точними, спрямованими на те, щоб забезпечити постійну прогнозованість ситуацій правовідносин, що виникають.

Принцип правової визначеності має широке застосування у практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" зазначено, що відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу "якості закону". У разі коли законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

Поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини від 24.04.2008 у справі "C. G. та інші проти Болгарії" (C. G. and Others v. Bulgaria)).

Частиною 1 статті 17 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з положеннями частини 1 статті 254 Господарського процесуального кодексу України учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Отже вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи та особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та/або обов`язків.

Судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо з судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її 1) право, 2) інтерес, 3) обов`язок.

Подібні висновки викладено у численних постановах Верховного Суду, зокрема від 05.11.2020 у справі № 912/837/19, від 20.09.2021 у справі № 910/6681/20, від 19.01.2023, від 18.09.2023 у справі № 914/1334/20, від 04.10.2023 у справі № 910/1005/23, від 16.10.2023 у справі № 914/794/21, від 02.05.2025 у справі № 903/417/24.

Особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статей 17, 254 Господарського процесуального кодексу України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та/або обов`язки і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про такі права та обов`язки. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Наведене відповідає правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.02.2019 у справі №908/1141/15, від 15.05.2020 у справі № 904/897/19, від 21.08.2024 у справі № 914/2444/23, від 15.05.2020 у справі № 904/897/19, від 26.01.2026 у справі № 907/822/24, від 28.01.2026 у справі № 914/1875/16.

Водночас, за змістом рішення Конституційного суду від 01.12.2004 у справі №1/10/2004, поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається у частині 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу (1501-06) та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який:

а) виходить за межі змісту суб`єктивного права;

б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони;

в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб;

г) не може суперечити Конституції (254к/96-ВР) і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права;

д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом;

є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Як убачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафто-Строй-Сервіс" не було учасником справи № 904/4338/21.

Аналізуючи зміст оскаржуваного рішення, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, встановлюючи фактичні обставини справи та досліджуючи ланцюг переходу права власності на спірний об`єкт, посилався у рішення на договір купівлі-продажу автозаправних станцій від 26.10.2008 № 8-Д та рішення у справі № 28/504-08, яким за Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафто-Строй-Сервіс" було визнано право власності. Однак, ці згадки є лише встановленням судом правового статусу майна, який був необхідним для з`ясування обставин подальшого його відчуження Товариству з обмеженою відповідальністю "АЗС-Будсервіс", а також Товариству з обмеженою відповідальністю "Атлант".

Суд першої інстанції не робив жодних висновків про права та обов`язки Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафто-Строй-Сервіс" щодо спірного об`єкта на момент ухвалення рішення, не визнавав за ним жодних прав та не покладав на нього жодних обов`язків. А рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2023 не містить приписів, які б безпосередньо стосувалися прав чи обов`язків скаржника. Обов`язок зі знесення майна покладено на Товариство з обмеженою відповідальністю "АЗС-Будсервіс" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Атлант", а державну реєстрацію права власності скасовано щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлант". Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафто-Строй-Сервіс" до кола цих осіб не належить.

Посилання скаржника на те, що висновки суду про незаконність набуття права власності на спірний об`єкт стосуються його прав, є безпідставними. Оцінка законності попередніх правочинів чи судових рішень була надана судом виключно з метою встановлення обставин, що мають значення для справи, і не є самостійною вимогою, яка вирішує долю прав скаржника.

Крім того, колегія суддів враховує, що у постанові Центрального апеляційного господарського суду від 09.08.2023, ухваленою у цій справі № 904/4338/21, вже було відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Нафто-Строй-Сервіс" у задоволенні заяви про залучення його до участі у справі, як третьої особи саме з тих підстав, що рішення суду не вирішує питання про його права та обов`язки. Ця обставина додатково підтверджує відсутність у скаржника права на апеляційне оскарження.

З урахуванням вище викладеного Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафто-Строй-Сервіс" не є учасником справи, а оскаржуваним рішенням не вирішувалося питання про його права, інтереси та (або) обов`язки.

Звертаючись з апеляційною скаргою, скаржник посилається на порушення права власності ТОВ "Нафто-Строй-Сервіс" на спірний у даній справі об`єкт нерухомого майна; також скаржник зазначає, що оскаржуване рішення порушує право власності товариства на мирне володіння майном.

Колегією суддів вказані доводи розцінюються критично, з огляду на те, що скаржником не надано суду жодного доказу, який би підтверджував наявність у нього права власності на спірний об`єкт нерухомості.

Так, 22.07.2025 на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2008 у справі № 28/289-08 проведено реєстрацію права власності на майно за Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафто-Строй-Сервіс".

Разом з тим, 22.12.2025, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафто-Строй Сервіс", проведену на підставі рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2008 у справі № 28/289-08, було скасовано.

Скасування відбулось на підставі Наказу Міністерства юстиції України від 22.12.2025 № 3549/5 у зв'язку із задоволенням скарги Дніпровської міської ради на вищевказані реєстраційні дії.

Наведені обставини скаржником не спростовані.

Отже, Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафто-Строй-Сервіс" не надані належні докази наявності у нього права власності на нерухоме майно - автозаправну станцію, яке знаходиться на пр. Слобожанському, 1-І у м. Дніпро та складається з: операторської (літ. 3-1) площею 90,5 кв. м., навісу (літ. И-1) та резервуару-1.

У свою чергу, суд апеляційної інстанції відповідно до приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; у суді апеляційної інстанції не приймаються та не розглядаються вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

В такий спосіб суд апеляційної інстанції після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника, який подав апеляційну скаргу, та про які конкретно.

У разі, якщо скаржник лише робить припущення, що оскаржуване рішення може вплинути на його права, інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що оскаржуваним рішенням вирішено його права, інтереси та/або обов`язки, то такі посилання з огляду на наведене вище не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду апеляційної скарги. Про зазначене виснувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 921/730/13.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 264 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, а, отже, немає і суб`єкта апеляційного оскарження. Такі висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 910/10364/16, від 28.08.2023 у справі № 910/15967/21, від 14.09.2023 у справі № 910/17544/20 та враховуються судом апеляційної інстанції.

З огляду на все вищевикладене, колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи не вбачається та скаржником при зверненні з апеляційною скаргою не доведено, що його права та/або інтереси порушені оскаржуваним рішенням суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 264 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

За змістом частини 2 статті 264 Господарського процесуального кодексу України про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафто-Строй-Сервіс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2023 у справі № 904/4338/21 підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини 1 статті 264 Господарського процесуального кодексу України, оскільки судом апеляційної інстанції після відкриття апеляційного провадження встановлено, що оскаржуваним рішенням господарського суду питання про права, інтереси та/або обов`язки Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафто-Строй-Сервіс" не вирішувалося.

Відповідно, доводи скаржника по суті оскарження рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2023 у справі № 904/4338/21 апеляційним господарським судом не розглядаються.

Керуючись статтями 234, 255, 264, 281, 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України, Кодексом України з процедур банкрутства, Центральний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафто-Строй-Сервіс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2023 у справі № 904/4338/21 - закрити.

2. Матеріали справи № 904/4338/21 повернути до Господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна ухвала складена та підписана 30.03.2026.

Головуючий суддя Ю.В. Фещенко

Суддя С.В. Мартинюк

Суддя Ю.А. Соп`яненко