ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"06" квітня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/1266/26
Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г., розглядаючи заяву про арешт морського судня (вх. №ГСОО 4-22/26 від 03.04.2026р., подану «BALIYAS SHIP MANAGEMENT CO», відносно особи, яка може отримати статус учасника справи (відповідача) «ARMADA VOYAGER FIVE CO LTD»

Заява Компанії BALIYAS SHIP MANAGEMENT CO про арешт судна для забезпечення морської вимоги (вх. №ГСОО 4-22/26 від 03.04.2026р.) розглядається судом відповідно до ч.1 ст. 140 ГПК України без повідомлення учасників справи.

Встановив: 03.04.2026р. Компанія BALIYAS SHIP MANAGEMENT CO звернулась до Господарського суду Одеської області із заявою про арешт судня для забезпечення морської вимоги.

В обґрунтування поданої заяви, заявником було зазначено суду, що Компанія «BALIYAS SHIP MANAGEMENT CO» (Зареєстрована в Республіці Маршаллові Острови за номером: 129212), має чинну морську вимогу до компанії «ARMADA VOYAGER FIVE CO LTD» (за реєстраційною адресою: Care of Spring Marine Denizcilik ve Ticaret d Sti, Daire 5-6, Kat Blok L, Maya Sitesi, Ozturk Sokak, Akat Mah, 1, Besiktas, Istanbul, Turkey) відносно судна «PANJALI TEYMUROV» (IMO 9575333), яке знаходиться у акваторії Ізмаїльського морського торговельного порту.

За доводами заявника, Морська вимога ґрунтується на факті виникнення збитків, завданих компанії «BALIYAS SHIP MANAGEMENT CO» в результаті аварійної морської події, яка сталась 30.03.2026 у акваторії морського порту Ізмаїл, Україна, та сума морської вимоги складає 187000, 00 доларів США.

В обґрунтування обставин, які є підставою для виникнення морської вимоги, заявником було зазначено суду, що 30 березня 2026 року приблизно о 09:25 у районі якірної стоянки Ізмаїл (87 км), Україна, т/х «WAVE» (IMO 8922278) перебував на якірній стоянці.

За доводами заявника, у зазначений час танкер «PANJALI TEYMUROV» (IMO 9575333), який рухався річкою, внаслідок відмови головного двигуна та втрати керованості допустив зіткнення із судном «WAVE», здійснивши навал у лівий борт у носовій частині.

Як пояснює суду заявник, внаслідок надмірної швидкості судна «PANJALI TEYMUROV» та сили зіткнення - т/х «WAVE» було відкинуто у бік судна «MAMBA B» (IMO 9189706), яке знаходилось по правому борту, що призвело до подальшого контакту та спричинило пошкодження також і судна «MAMBA B».

Після зіткнення було проведено детальний огляд судна «WAVE» та за результатами огляду встановлено пошкодження.

За твердженням заявника, внаслідок зазначеної аварійної морської події було завдано збитків, що виражаються у пошкодженні майна та розмір втрат заявником оцінено у 187000 доларів США.

Загальний розмір завданих збитків, становить 187000 доларів США, що підтверджується кошторисом вартості ремонту судна, складеним судноремонтною верф`ю ЕСЕНКІЇ та, як вказує заявник, такі твердження підтверджуються Сюрвеєрським звітом.

Зважаючи на вищенаведені факти, заявник вважає необхідним вжиття заходів судового забезпечення своєї майнової вимоги до боржника. Згідно з інформацією, наявною у заявника, єдиним майном, належним боржнику, яке знаходиться на території України, є танкер «PANJALI TEYMUROV» (IMO 9575333).

Також за поясненнями заявника, судно - танкер «PANJALI TEYMUROV» (IMO 9575333), зареєстроване під прапором держави Ліберія і належить на праві приватної власності Боржнику - Компанії «ARMADA VOYAGER FIVE CO LTD».

Розглянувши заяву про арешт судна для забезпечення морської вимоги вх. №ГСОО 4-22/26 від 03.04.2026р., подану Компанією BALIYAS SHIP MANAGEMENT CO, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ст. 365 ГПК України, іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно ч. 2 ст. 30 ГПК України, справи про арешт судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням морського порту України, в якому перебуває або до якого прямує судно, або порту реєстрації судна.

За приписами ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За положеннями п.9 ч.1 ст.137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги.

Частиною 4 ст. 137 ГПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Положеннями ч. 2 ст. 138 ГПК України встановлено, що заява про арешт морського судна подається за місцезнаходженням порту реєстрації судна або за місцезнаходженням морського порту, в якому судно знаходиться або до якого прямує, незалежно від того, чи має такий суд юрисдикцію щодо розгляду по суті справи щодо морської вимоги, яка є підставою для арешту.

У відповідності до п.33 постанови Верховного Суду від 29.08.2023р. у справі №916/631/23 при розгляді справ про арешт морських суден судові органи керуються положеннями Конвенції 1952 року, але процесуальні норми передбачені процесуальними кодексами. Будучи специфічним інститутом матеріального морського права, арешт морських суден розглядається в Україні за процесуальними вимогами забезпечення позову.

Як з`ясовано судом, на час подання заяви, судно «PANJALI TEYMUROV» (IMO 9575333), зареєстрованим власником якого є компанія «ARMADA VOYAGER FIVE CO LTD», знаходиться в акваторії морського порту Ізмаїл Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», про що свідчить Розпорядження Капітана Ізмаїльського морського порту від 02.04.2026р. №15/14-06-01-04, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про подання заяви про арешт судна за належною підсудністю до Господарського суду Одеської області.

Приписами ч. 3 ст. 139 ГПК України встановлено, що заява про забезпечення позову у вигляді арешту морського судна подається в письмовій формі і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичної особи) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичної особи), що є відповідальною за морською вимогою, її місцезнаходження (для юридичної особи) або місце проживання чи перебування (для фізичної особи), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичної особи) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; розмір та суть морської вимоги, що є підставою для арешту судна; найменування судна, щодо якого подається заява про арешт, інші відомості про судно, якщо вони відомі заявнику.

Відтак, обґрунтування заявником належним чином необхідності забезпечення позову не є обов`язковою умовою для задоволення відповідної заяви в силу п. 3 ч. 3 ст. 139 ГПК України, про що зауважив Верховний Суд, зокрема, у своїй постанові від 18.10.2019р. у справі №915/1301/19.

Положеннями ч.2 ст.140 ГПК України визначено, що заява про забезпечення позову у вигляді арешту на морське судно розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження після її подання без повідомлення особи, яка подала заяву, та особи, яка є відповідальною за морською вимогою.

Суд зазначає, що порядок накладення арешту на морські судна врегульовано Міжнародною конвенцією з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна від 10.05.1952р., до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України №3702-VI від 07.09.2011р., та яка набула чинності для України 16.05.2012р. (далі - Конвенція 1952 року), а також главою 4 Кодексу торговельного мореплавства України Арешт суден (далі - КТМ).

За положеннями п.1 ч.1 ст.1 Конвенції 1952 року, морська вимога означає вимогу, що виникає на підставі збитку, завданого будь-яким судном у результаті зіткнення або в інший спосіб; загибелі людей або тілесного ушкодження, що заподіяні будь-яким судном або пов`язані з його експлуатацією; рятування судна або вантажу; договору, що стосується використання або здачі будь-якого судна в наймання за договором про фрахтування або інакше; договору, що стосується перевезення вантажів будь-яким судном за договором про фрахтування або інакше; втрати вантажу або шкоди, завданої вантажу, в тому числі багажу, який перевозиться будь-яким судном; загальної аварії; морської позики; буксирування; лоцманства; поставок товарів або матеріалів, що здійснюються для судна з метою його експлуатації або технічного обслуговування, незалежно від того, де ці поставки здійснюються; будування, ремонту або спорядження судна чи докових зборів; заробітної плати капітанів, офіцерів чи екіпажу; витрат капітана, у тому числі витрат вантажовідправників, фрахтувальників чи агентів, що здійснені за дорученням судна або його власника; спорів, що стосуються права власності на морське судно; спорів між співвласниками будь-якого судна стосовно права власності на це судно, його експлуатації або доходів від його експлуатації; іпотеки або морської застави будь-якого судна.

У відповідності до ст.42 Кодексу торговельного мореплавства України, судно може бути арештоване тільки на морські вимоги. Морська вимога - це вимога, що виникає з права власності та інших майнових прав на судно, будівництво судна, управління, експлуатацію або комерційне використання судна, заставу судна чи здійснення заходів, пов`язаних з рятуванням судна, а саме вимога у зв`язку з: 1) заподіянням шкоди в результаті втрати або пошкодження майна у зв`язку з експлуатацією судна; 2) заподіянням шкоди в результаті позбавлення життя або ушкодження здоров`я на суші або на воді у прямому зв`язку з експлуатацією судна; 3) заподіянням шкоди навколишньому природному середовищу; 4) винагородою, що належить за здійснення рятувальних заходів або виконання вимог будь-яких договорів про рятування; 5) компенсацією та іншими сумами, що належать за усунення або спробу усунення загрози заподіяння шкоди, за вжиття запобіжних заходів чи здійснення аналогічних операцій; 6) підняттям, віддаленням або знищенням судна, що стало уламками, чи його вантажу та викликаними цим витратами; 7) будь-яким договором використання або фрахтування судна; 8) будь-яким договором перевезення вантажу або пасажирів на судні; 9) втратою чи пошкодженням вантажу, включаючи багаж, під час перевезення або у зв`язку з ним; 10) загальною аварією; 11) лоцманським проведенням та сплатою лоцманських зборів; 12) буксируванням; 13) постачанням продуктів харчування, матеріалів, палива, запасів, обладнання, включаючи контейнери, для експлуатації судна або утримання його; 14) будівництвом, ремонтом, перебудовою або переобладнанням судна; 15) зборами в порту, каналі та інших судноплавних водах, а також у доці; 16) заробітною платою та іншими коштами, що належать капітану, членам командного складу та іншим членам екіпажу у зв`язку з виконанням ними своїх службових обов`язків на борту судна, включаючи витрати на репатріацію і внески за соціальним страхуванням, що сплачуються від їх імені; 17) дисбурсменськими витратами, які здійснюються щодо судна капітаном, власником, фрахтувальником або агентом; 18) страховою премією, включаючи внески за взаємне страхування, що сплачуються стосовно судна його власником або фрахтувальником за бербоут-чартером; 19) будь-якою комісійною, брокерською або агентською винагородою, що сплачується стосовно судна його власником або фрахтувальником за бербоут-чартером; 20) будь-яким спором про право власності на судно або володіння ним; 21) будь-яким спором між двома або кількома власниками судна щодо використання судна і розподілу прибутку; 22) заставою судна; 23) будь-яким спором, що виникає з договору купівлі-продажу судна.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Конвенції, арешт означає затримання судна за ухвалою суду для забезпечення морської вимоги, але не включає конфіскацію судна на виконання судового рішення.

Згідно зі ст.2 Конвенції, судно, яке ходить під прапором однієї з Договірних Держав, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав лише стосовно морської вимоги й жодної іншої, але ніщо в цій Конвенції не може розглядатися як розширення чи обмеження прав і повноважень, якими наділені уряди чи їхні установи, органи державної влади чи портові або докові власті згідно з їхніми чинними внутрішніми законами або правилами щодо арешту, затримання або іншого способу перешкоджання відходу суден, які перебувають у межах їхньої юрисдикції.

Статтею 4 Конвенції визначено, що на судно може бути накладений арешт не інакше, як з дозволу суду або відповідного судового органу Договірної Держави, в якій здійснено арешт.

Частиною 2 ст. 6 Конвенції передбачено, що процесуальні норми, що стосуються арешту судна, клопотання про одержання дозволу, згаданого в статті 4, та всіх інших процесуальних питань, що можуть виникнути в зв`язку з арештом, визначаються правом Договірної Держави, в якій арешт був здійснений чи було подано клопотання щодо його здійснення.

При цьому, згідно ст. 8 Брюссельської конвенції, судно, що ходить під прапором Держави, яка не є Договірною Державою Конвенції, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав щодо будь-якої з морських вимог, що перераховані у статті 1, чи будь-якої іншої вимоги, щодо якої закон цієї Договірної Держави дозволяє арешт.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як з`ясовано судом, Компанія «BALIYAS SHIP MANAGEMENT CO» має чинну морську вимогу до компанії «ARMADA VOYAGER FIVE CO LTD» відносно судна «PANJALI TEYMUROV» та Морська вимога ґрунтується на факті виникнення збитків, завданих компанії «BALIYAS SHIP MANAGEMENT CO» в результаті аварійної морської події, яка сталась 30.03.2026р. у акваторії морського порту Ізмаїл, Україна, сума морської вимоги складає 187000, 00 доларів США.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням, зокрема, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Таким чином, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. При цьому види забезпечення позову повинні бути співвідносними із заявленими позивачем вимогами.

На підставі всього вищевикладеного, виходячи з матеріалів поданої заяви, судом встановлено наявність обставин, які свідчать про виникнення у заявника Компанії BALIYAS SHIP MANAGEMENT CO до Компанії «ARMADA VOYAGER FIVE CO LTD», на підставі спричинених збитків, морської вимоги, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення морської вимоги у вигляді арешту морського судна.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Суд вважає за необхідне також зауважити, що у п.1 ст. 3 Конвенції 1952 року передбачено, що з урахуванням положень п. 4 цієї статті й статті 10, позивач може накласти арешт або на конкретне судно, щодо якого виникла морська вимога, або на будь-яке інше судно, власником якого є особа, яка була в момент виникнення морської вимоги власником конкретного судна, навіть якщо заарештоване судно готове до відплиття, але жодне судно, за винятком окремого судна, щодо якого виникла морська вимога, не може бути заарештоване стосовно будь-якої з морських вимог, перелічених у підпунктах "o", "p" або "q" пункту 1 статті 1.

З наведених положень Конвенції слідує, що остання не обмежує жодним чином можливість накладення арешту на будь-яке судно, що належить особі, відповідальній за морською вимогою, передбаченою підпункту "f" пункту 1 статті 1 Конвенції 1952 року, якою і являється вимога Заявника.

З огляду на викладене, морська вимога може бути забезпечена у спосіб накладення арешту на судно, що належить Судновласнику.

Враховуючи, що на момент постановлення ухвали про арешт судна позов по суті морської вимоги до особи, яка є відповідальною за морською вимогою, не поданий, суд в ухвалі про арешт судна вважає за необхідне встановити строк, протягом якого особа, що подала заяву про арешт морського судна, зобов`язана подати такий позов та надати відповідне підтвердження суду, а саме - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Згідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 144 ГПК України, примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів. Ухвала про арешт морського судна є підставою для затримання судна або обмеження в його пересуванні в порту, де знаходиться або до якого прямує таке судно, до моменту скасування заходів із забезпечення позову у вигляді арешту морського судна. Після вручення копії ухвали про арешт судна капітан морського порту, де знаходиться судно, філія Адміністрації морських портів України в морському порту, де знаходиться судно, відповідні органи Державної прикордонної служби та митні органи зобов`язані вжити заходів, що унеможливлюють вихід арештованого судна з порту.

Керуючись ст. 136, п. 9 ч.1 ст. 137, ст.ст.140, 141, 144, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Заяву про арешт морського судня (вх. №ГСОО 4-22/26 від 03.04.2026р.), подану «BALIYAS SHIP MANAGEMENT CO» задовольнити.

2.Накласти арешт на судно «PANJALI TEYMUROV» (IMO 9575333), зареєстрованим власником якого є компанія «ARMADA VOYAGER FIVE CO LTD», та яке знаходиться в акваторії морського порту Ізмаїл Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (вулиця Портова, 7, Ізмаїл, Одеська область, 68601, Україна), шляхом його затримання та заборони виходу з акваторії морського порту Ізмаїл Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» вулиця Портова, 7, Ізмаїл, Одеська область, 68601, Україна.

3.Встановити Компанії «BALIYAS SHIP MANAGEMENT CO», строк - тридцять днів з дня постановлення даної ухвали суду для надання суду доказів на підтвердження пред`явлення позову до Компанії «ARMADA VOYAGER FIVE CO LTD».

Стягувачем за ухвалою суду є: BALIYAS SHIP MANAGEMENT CO адреса Trust Company Complex, Ajeltake Road, Ajeltake Island, Majuro, Republic of the Marshall Islands MH 96960 (Траст Компані Компдекс, Еджелтейк Роуд, Острів Еджелтейк, Маджуро, Республіка Маршаллові Острови MH 96960)

Боржником за ухвалою суду є: ARMADA VOYAGER FIVE CO LTD адреса Care of Spring Marine Denizcilik ve Ticaret d Sti, Daire 5 6, Kat 3, Blok L, Maya Sitesi, Ozturk Sokak, Akat Mah, 1, Besiktas, Istanbul, Turkey

Ухвала дійсна для пред`явлення до виконання у строк, передбачений ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвала набирає законної сили 06 квітня 2026р. та підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги в строк, передбачений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Д`яченко Тетяна Геннадіївна