РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.02.2026Справа № 910/5594/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Шмиги В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи №910/5594/25

За позовом Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Скат Вош»

про стягнення коштів

Представники учасників справи:

від позивача: Литвиненко Ю.А.;

від відповідача: Демчук О.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Київська міська рада (далі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Скат Вош» (далі - відповідач) про стягнення 1492536,99 грн

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства та взятих на себе зобов`язань по договору оренди земельної ділянки №215 від 21.04.2023 не сплатив у період фактичного користування земельною ділянкою, площею 0,8087 га (кадастровий номер :63:474:0001) орендної плати, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 1492536,99 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/5594/25, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, встановлено сторонам строки на подачу заяв по суті спору та призначено підготовче засідання у справі.

03.06.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Скат Вош» надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти позову заперечив та вказав, що з моменту прийняття Київською міською радою рішення №5786/5827 від 24.11.2022 «Про передачу ТОВ «Скат Вош» земельної ділянки в оренду для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель на вул. Ташкентській, 60 у Дарницькому районі міста Києва» позивач діяв недобросовісно, ухилявся від своєчасного укладення договору оренди, що призвело до ніби то безпідставного збереження грошових коштів у розмірі орендної плати такі дії позивача є порушенням принципу правової визначеності та легітимних очікувань відповідача, який діяв добросовісно та вчиняв усі необхідні дії для своєчасного укладення договору оренди на спірну земельну ділянку.

Також відповідач зауважив, що позивачем не враховано та не застосовано положення п.п. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) під час обґрунтування позовних вимог, що призвело до визначення неналежного періоду стягнення та відповідно вплинуло на розмір позовних вимог. Окрім того, позивачем не враховано і положень рішення КМР №3704/3745 від 09.12.2021 «Про бюджет міста Києва на 2022 рік» (зі змінами, внесеними, зокрема рішенням від 13.09.2022 №5449/5490), яким визначено, що з 01.03.2022 по 31.05.2022 ставка орендної плати за земельні ділянки комунальної власності територіальної громади міста Києва становить 0 відсотків (у відсотках від нормативної грошової оцінки).

Заперечуючи проти позову, відповідач вказує на те, що позивачем здійснено розрахунок суми грошового відшкодування на основі відомостей щодо вартості земельної ділянки у розмірі 24025402,49 грн, у той час як згідно нормативної грошової оцінки від 06.12.2022 року належним розміром оціненої вартості земельної ділянки є 24024751,80 грн та зауважив на тому, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї, а враховуючи, що технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки за кадастровим номером №:63:474:0001 затверджена 24.11.2022, а реєстрація права власності за позивачем відбулась лише 21.04.2023, то спірна земельна ділянка на підставі якої позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача безпідставно збережені кошти у вигляді недоотриманої орендної плати за користування земельною діяльною за період з 08.02.2022 по 20.04.2023 не була об`єктом цивільних прав в силу Закону.

06.06.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Київської міської ради надійшла відповідь на відзив, у якій позивач проти доводів відповідача наведених у відзиві заперечив та вказав, що незалежно від наявності вини в поведінці позивача, сам факт несплати відповідачем за користування земельною ділянкою, свідчить про втрату позивачем майна, яке в спірних правовідносинах підпадає під категорію "виправдане очікування", водночас при умові правомірної поведінки відповідача в спірних правовідносинах, досягається відновлення справедливої рівноваги між правами та охоронюваними законом інтересами сторін спору, що випливають з принципу платності користування землею.

Позивач у відповіді на відзив зауважив також на тому, що зазначений в підпункті 69.14 пункту 69 підрозділу "Інші перехідні положення" розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України з врахуванням Переліку, пільговий період застосовувався виключно до суб`єктів господарювання, у яких на момент настання цього періоду був укладений та чинний договір оренди земельної ділянки, а тому до спірних правовідносин зі стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів за фактичне користування земельною ділянкою не можуть бути застосовані зазначені норми Податкового кодексу України. Щодо положень пункту 19.13 рішення Київської міської ради від 09.12.2021 № 3704/3745 (в редакції рішення Київської міської ради від 13.09.2022 №5449/5490), то останній застосовується лише до орендарів земельних ділянок в розумінні земельного та податкового законодавства, тобто до осіб з якими укладено договір оренди у встановлений законом спосіб, а тому вказане рішення КМР не може бути застосоване до відповідача, який користувався певний період земельною ділянкою без належного оформлення права користування на неї.

При цьому, з огляду на поданий відповідачем витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки від 06.12.2022 №НВ-022, позивач здійснивши власний перерахунок розміру заявлених вимог, просив суд здійснювати розгляд справи за вимогою про стягнення з відповідача 1492507,84 грн, як безпідставно збережених коштів у вигляді недоотриманої орендної плати за користування земельною діяльною за період з 08.02.2022 по 20.04.2023.

Крім того, позивач в контексті доводів відповідача просив врахувати, що Київська міська рада в силу положень Конституції України, Земельного кодексу України і пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №5245-VI, є власником земельної ділянки з кадастровим номером №:63:474:0001, оскільки ця ділянка розташована в межах міста Києва, а відсутність державної реєстрації речового права до 21.04.2023 не впливає на обставини виникнення права комунальної власності на неї.

16.06.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Скат Вош» надійшли заперечення, у яких відповідач повторно наголосив на непослідовності дій позивача, що призвело до порушення принципу правової визначеності, крім того відповідач наголосив на необхідності врахування підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу "Інші перехідні положення" розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України та рішення Київської міської ради від 09.12.2021 № 3704/3745 (в редакції рішення Київської міської ради від 13.09.2022 №5449/5490), з метою належного розгляду справи та встановлення фактичних її обставин, в тому числі, розміру заявлених до стягнення коштів.

17.06.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Скат Вош» надійшло клопотання про долучення доказів, у якому відповідач просив суд долучити до матеріалів справи індивідуальну податкову консультацію ДПС України №1023/ІПК/99-00-04-01-04 ІПК від 29.02.2024.

У судовому засіданні 17.07.2025 суд, у відповідності до приписів статті 216 Господарського процесуального кодексу України, оголосив перерву до 31.07.2025.

18.07.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Київської міської ради надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, у якій позивач, з огляду на поданий відповідачем витяг із технічної документації з нормативно грошової оцінки спірної земельної ділянки від 06.12.2022 №НВ-022 (вартість земельної ділянки становить 24024751,80 грн), просив суд здійснювати розгляд справи за вимогою про стягнення з відповідача 1492507,84 грн, як безпідставно збережених коштів у вигляді недоотриманої орендної плати за користування земельною діяльною за період з 08.02.2022 по 20.04.2023.

24.07.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Скат Вош» надійшла заява, у якій відповідач не заперечує проти прийняття до розгляду заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, втім наголошує, що заперечує проти позову в цілому, з огляду на наведену правову позицію у заявах по суті спору.

У судовому засіданні 31.07.2025 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про прийняття до розгляду заяви про зменшення розміру позовних вимог, водночас, виходячи з того, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи для розгляду по суті.

Згідно приписів пункту 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Частиною 5 статті 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частиною третьою або четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копій такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. Таке надсилання може здійснюватися в електронній формі через електронний кабінет з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі.

Судом встановлено, що заявником дотримано вимоги частини 5 статті 46 Господарського процесуального кодексу України, а тому заява про зменшення розміру позовних вимог приймається судом до розгляду.

Під час розгляду справи по суті, у відповідності до приписів статті 216 Господарського процесуального кодексу України, оголошувались перерви, зокрема, до 10.02.2026.

У судовому засіданні 10.02.2026 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, представник відповідача заперечив проти позовних вимог, просив відмовити.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні.

У судовому засіданні 10.02.2026 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №425143174 від 02.05.2025, за Товариством з обмеженою відповідальністю «Скат Вош» () 28.12.2021 року на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №769 від 14.12.2021 року, зареєстровано право власності на об`єкт нерухомості (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), а саме будівлі, загальною площею 5765,1 кв.м: адміністративно-складська будівля, літ. А, загальною площею 4443,2 кв.м, заглиблений склад, літ. Б, загальною площею 1208,7 кв.м, спиртосховище, літ. В, загальною площею 57,1 кв.м, пост-блок, літ. Г, загальною площею 9,8 кв.м, гараж, літ. Д, загальною площею 46,3 кв.м.

Зазначений об`єкт нерухомого майна розташований на земельній ділянці площею 0,8087 га, (кадастровий номер :63:474:0001) по вул. Ташкентська, буд. 60 у місті Києві.

З витягу №НВ-023 від 06.03.2023 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,8087 га, кадастровий номер :63:474:0001, вбачається, що відділом №1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель від 13.01.2022 ТОВ «Геометікс-плюс», здійснено державну реєстрацію зазначеної земельної ділянки та відомості про неї внесені до кадастру - 08.02.2022.

Таким чином, земельна ділянка з кадастровим номером :63:474:0001 з 08.02.2022 сформована та є об`єктом цивільних прав у розумінні ст. 79-1 Земельного кодексу України.

24.11.2022 року Київською міською радою (ІІ сесія ІХ скликання) було прийнято рішення №5786/5827 «Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Скат Вош» земельної ділянки в оренду для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель на вул. Ташкентській, 60 у Дарницькому районі міста Києва» (далі - Рішення КМР №5786/5827 від 24.11.2022), яким вирішено, зокрема, затвердити технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель комунальної власності територіальної громади міста Києва, що перебувають y фактичному користуванні Товариства з обмеженою відповідальністю «Скат Вош» та використовуються для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель на вул. Ташкентській, 60 у Дарницькому районі м. Києва (справа №605654161) та передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Скат Вош», за умови виконання пункту 3 цього рішення, в оренду на 10 років земельну ділянку площею 0,8087 га (кадастровий номер :63:474:0001) для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель (код виду цільового призначення - 03.10, для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов?язаною з отриманням прибутку) на вул. Ташкентській, 60 у Дарницькому районі міста Києва із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28 грудня 2021 року, номер запису про право власності 45998774 (категорія земель - землі житлової та громадської забудови, заява ДЦ від 03 листопада 2022 року №72007-01-03).

На виконання умов рішення КМР №5786/5827 від 24.11.2022, між Київською міською радою, як орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Скат Вош», як орендарем, було укладено договір оренди земельної ділянки від 21.04.2023, за реєстровим номером 215, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Майоровою А.В. (далі - договір оренди).

Відповідно до пункту 1.1 договору оренди орендодавець, на підставі рішення Київської міської ради від 24.11.2022 №5786/5827 передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку (далі - об`єкт оренди або Земельна ділянка), визначену цим договором, для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель. Земельна ділянка, яка є об`єктом оренди, належить до земель комунальної власності територіальної громади міста Києва на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності». Реєстрація права власності на об`єкт оренди здійснюється згідно з Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» одночасно з державною реєстрацією права оренди.

Пунктом 2.1 договору оренди встановлено, що об`єктом оренди відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, рішення Київської міської ради від 24.11.2022 №5786/5827 та цього договору є Земельна ділянка з наступними характеристиками: кадастровий номер - :63:474:0001; місце розташування - вул. Ташкентська, 60 у Дарницькому районі м. Києва; категорія земель - землі житлової та громадської забудови; цільове призначення - 03.10 для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку (для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель); розмір (площа) - 0,8087 (нуль цілих вісім тисяч вісімдесят сім десятитисячних) га.

Відповідно до витягу із технічної документації від 08.02.2023 №HB-023 (за формою згідно з додатком 17 до Методики нормативної грошової оцінки земельних ділянок (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 01.07.2022 №753)) нормативна грошова оцінка Земельної ділянки на дату укладення договору становить 27629212 (двадцять сім мільйонів шістсот двадцять дев`ять тисяч двісті дванадцять) грн 86 коп. (пункт 2.2 договору оренди).

За умовами пункту 2.4 договору оренди адміністративно-складська будівля, літ. А загальною площею 4443,2 кв.м, заглиблений склад, літ. Б загальною площею 1208,7 кв.м, спиртосховище, літ. В загальною площею 57.1 кв.м, пост-блок, літ. Г загальною площею 9.8 кв.м, гараж, літ. Д загальною площею 46.3 кв.м згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належать орендареві на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 14.12.2021 № 769 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000; номер запису про право власності 45998774 від 28.12.2021).

Пункт 3.1 договору оренди визначає, що договір укладено на 10 (десять) років.

Згідно з інформаційною довідкою від 02.05.2025 № 425144294 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, договір оренди земельної ділянки зареєстровано 21.04.2023 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, орендодавець за яким: Київська міська рада, орендар - ТОВ «Скат Вош».

У подальшому, як вбачається з інформаційної довідки від 02.05.2025 № 425144294, 16.11.2023 року орендаря - ТОВ «Скат Вош» з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно видалено у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно, що розташоване на земельній ділянці, у ТОВ «Органік Проперті», відомості про орендаря замінено на ТОВ «Органік Проперті».

Звертаючись до суду з даним позовом, Київська міська рада вказує, що відповідач не сплачував орендну плату за користування земельною ділянкою площею 0,8087 га, кадастровий номер :63:474:0001, з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці до моменту реєстрації права оренди на спірну земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи те, що земельна ділянка площею 0,8087 га, кадастровий номер :63:474:0001 є сформована, а відтак є об`єктом цивільних прав у розумінні статті 79-1 Земельного кодексу України з 08.02.2022, відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності за період з 08.02.2022 до 20.04.2023 (до моменту реєстрації права оренди на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно) у розмірі (з урахуванням прийнятої судом заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог) 1492507,84 грн.

Відповідач проти позову заперечив у повному обсязі з посиланням на недобросовісну поведінку позивача, яка проявлялась в ухиленні від своєчасного укладення договору оренди, що призвело до ніби-то безпідставного збереження грошових коштів у розмірі орендної плати. Крім того, наголосив на неврахуванні позивачем підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу "Інші перехідні положення" розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України та рішення Київської міської ради від 09.12.2021 № 3704/3745 (в редакції рішення Київської міської ради від 13.09.2022 № 5449/5490), які повністю спростовують наявність у ТОВ «Скат Вош» обов`язку зі сплати безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності за спірний період.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов таких висновків.

Право на звернення до господарського суду в установленому порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частини 1, 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 13 Конституції України, земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Згідно зі ст. 80 Земельного кодексу України, суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою чи ні.

За змістом ст. 122, 123, 124 Земельного кодексу України, селищні міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передання в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Статтею 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положеннями ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Орендна плата для цілей розділу XII цього Кодексу - обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди (п.п.14.1.136 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України).

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина 1 статті 190 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Крім того, правовий механізм переходу прав на землю, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у ст. 120 Земельного кодексу України.

Виходячи зі змісту зазначеної статті, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі.

Як вбачається із положень ст. 120 Земельного кодексу України, виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 Земельного кодексу України).

При цьому, згідно зі ст. 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

З витягу №НВ-023 від 06.03.2023 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,8087 га, кадастровий номер :63:474:0001, вбачається, що відділом №1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель від 13.01.2022 ТОВ «Геометікс-плюс», здійснено державну реєстрацію зазначеної земельної ділянки та відомості про неї внесені до кадастру - 08.02.2022.

При цьому, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з 28.12.2021 у власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Скат Вош» () на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №769 від 14.12.2021 року, у власності перебуває об`єкт нерухомості (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), а саме будівлі, загальною площею 5765,1 кв.м: адміністративно-складська будівля, літ. А, загальною площею 4443,2 кв.м, заглиблений склад, літ. Б, загальною площею 1208,7 кв.м, спиртосховище, літ. В, загальною площею 57,1 кв.м, пост-блок, літ. Г, загальною площею 9,8 кв.м, гараж, літ. Д, загальною площею 46,3 кв.м., який розташований на земельній ділянці площею 0,8087 га, (кадастровий номер :63:474:0001) по вул. Ташкентська, буд. 60 у місті Києві.

Судом встановлено, що 24.11.2022 року Київською міською радою (ІІ сесія ІХ скликання) було прийнято рішення №5786/5827«Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Скат Вош» земельної ділянки в оренду для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель на вул. Ташкентській, 60 у Дарницькому районі міста Києва», яким вирішено, зокрема, передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Скат Вош», за умови виконання пункту 3 цього рішення, в оренду на 10 років земельну ділянку площею 0,8087 га (кадастровий номер :63:474:0001) для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель (код виду цільового призначення - 03.10, для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов?язаною з отриманням прибутку) на вул. Ташкентській, 60 у Дарницькому районі міста Києва із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28 грудня 2021 року, номер запису про право власності 45998774 (категорія земель - землі житлової та громадської забудови, заява ДЦ від 03 листопада 2022 року №72007-01-03).

На виконання умов рішення КМР №5786/5827 від 24.11.2022, між Київською міською радою, як орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Скат Вош», як орендарем, було укладено договір оренди земельної ділянки від 21.04.2023, за реєстровим номером 215, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Майоровою А.В.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, докази оформлення відповідачем права користування земельною ділянкою на якій розміщено об`єкт нерухомого майна, зареєстрований на праві власності за відповідачем у встановленому законом порядку у період з 08.02.2022 (з моменту коли земельна ділянка вважається сформованою та є об`єктом цивільних прав) по 20.04.2023 (до моменту реєстрації права оренди на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно) відсутні.

Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю «Скат Вош» з 08.02.2022 по 20.04.2023 користується комунальною земельною ділянкою площею 0,8087 га з кадастровим номером :63:474:0001 по вул. Ташкентській, 60 у Дарницькому районі міста Києва для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель без оформлення правовстановлюючих документів, а відтак без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберегло у себе кошти, які мало сплатити за користування нею.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна (ст. 1213 Цивільного кодексу України).

Визначаючи суть і характер правовідносин, які виникли між сторонами, суд виходить з того, що згідно чинного законодавства України, зобов`язання за підставами виникнення поділяються на договірні та позадоговірні.

Відповідач (набувач), не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, фактично збільшив свої доходи, а позивач (потерпілий) втратив належне йому майно (кошти від орендної плати). До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондиційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, постанові Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №912/1188/17.

З огляду на викладене, Товариство з обмеженою відповідальністю «Скат Вош», як фактичний користувач земельної ділянки площею 0,8087 га з кадастровим номером :63:474:0001 по вул. Ташкентській, 60 у Дарницькому районі міста Києва, без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки (позивачу) на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

З аналізу змісту норм ст. ст. 1212-1214 Цивільного кодексу України, абз. 4 ч. 1 ст. 144, абз. 5 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) вбачається, що зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (кондиційне зобов`язання) виникає за одночасної наявності трьох умов: 1) відбувається набуття чи збереження майна; 2) правові підстави для набуття чи збереження майна відсутні; 3) набуття чи збереження здійснюється за рахунок іншої особи.

Згідно ст. 206 Земельного кодексу України, пп. 14.1.136. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України, власником майна фактично збереженого відповідачем (коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою) є територіальна громада міста Києва в особі позивача (Київської міської ради). Таким чином, збереження (заощадження) відповідачем коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою призвело до збільшення (накопичення) цих коштів у відповідача за рахунок їх неодержання позивачем.

Незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт несплати відповідачем за користування земельною ділянкою, свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під категорію "виправдане очікування", що є загальновизнаною в т.ч. в практиці визначення Європейського суду з прав людини.

Кваліфікація спірних правовідносин, як зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, означає необхідність застосування у даній справі передбачених ст. 1212-1214 Цивільного кодексу України правових наслідків дій/бездіяльності відповідача у вигляді збереження (заощадження) у себе відповідних сум орендної плати.

Зі змісту вказаних норм, слід дійти висновку, що навіть за відсутності ознак делікту, тобто при умові правомірної поведінки відповідача у спірних правовідносинах, досягається відновлення справедливої рівноваги між правами та охоронюваними законом інтересами сторін спору, що випливають з принципу платності користування землею.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 по справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 по справі №922/3412/17, від 04.12.2019 по справі №917/1739/17, відповідно до яких вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої, і до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати регулюються ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 14 Податкового кодексу України, плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Відповідач не є власником або постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, на переконання суду, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (ст. 14.1.72 ПК України).

Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (статті 14.1.125, 14.1.136, 288.5 ПК України).

Згідно з п. 284.1 ст. 284 Податкового кодексу України, органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю, що сплачується на відповідній території.

Статтею 20 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що за результатами бонітування ґрунтів та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною і міською радою.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про оцінку земель", витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру.

Згідно з витягом з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок №НВ-022 від 06.12.2022 вартість земельної ділянки з кадастровим номером :63:474:0001 становить 24024751,80 грн.

Судом з наявних в матеріалах справи відомостей Державного земельного кадастру, встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :63:474:0001 належить до земель з видом цільового призначення - 03.10 Для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку.

Ставка орендної плати визначається за період з 08.02.2022 по 31.12.2022 - відповідно до Додатка 11 до рішення Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2022 рік» від 09.12.2021 № 3704/3745, а за період з 01.01.2023 по 20.04.2023 - відповідно до Додатка 11 до рішення Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2023 рік» від 08.12.2022 № 5828/5869, де визначені розміри орендної плати за земельні ділянки комунальної власності територіальної громади міста Києва (у відсотках від нормативної грошової оцінки), а саме: до земель з видом цільового призначення - 03.10 застосовується ставка орендної плати - 5%.

Враховуючи наведене вище в сукупності, Київською міською радою за період з 08.02.2022 по 20.04.2023 було нарахована та заявлена до стягнення сума безпідставно збережених коштів за користування відповідачем земельною ділянкою з кадастровим номером :63:474:0001 у розмірі 1492507,84 грн.

З огляду на заявлену до стягнення Київською міською радою суму, безпідставно збережених коштів за користування відповідачем земельною ділянкою з кадастровим номером :63:474:0001, суд, з урахуванням методики її розрахунку, здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку суми коштів, яка підлягає стягненню з відповідача за період з 08.02.2022 по 20.04.2023 у розмірі 1492507,84 грн, дійшов висновку про її обґрунтованість, вірність та арифметичну відповідність.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідачем під час розгляду справи не доведено наявності правових підстав, які б звільняли його від обов`язку сплатити до бюджету Київської міської ради грошові кошти за зайняття земельної ділянки без оформлення договору оренди за період з 08.02.2022 по 20.04.2023 у розмірі 1492507,84 грн.

При цьому, судом відхиляються доводи відповідача про те, що він звільняється від плати за землю у спірний період на підставі підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, з огляду на таке.

Пунктом 69 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України установлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.

Згідно з підпунктом 69.14 п. 69 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно» № 3050-IX від 11.04.2023, який набрав законної сили 06.05.2023) за період з 1 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1364 від 06.12.2022 визначено, що перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ (далі перелік), затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, згідно якого на всій території міста Києва велися бойові дії з 24.02.2022 по 30.04.2022.

Як вже зазначалося вище, плата за землю, є обов`язковим платежем у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовується поняття «земельний податок» і «орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності».

У розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 Податкового кодексу України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права. Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Отже, власники і землекористувачі земельних ділянок сплачують плату за землю (в т.ч. земельний податок) з дня виникнення права власності, права постійного користування земельною ділянкою.

Оскільки за відповідачем будь-якого право на спірну земельну ділянку у спірний період у встановленому законодавством порядку зареєстровано не було, то у контролюючого органу в силу вимог пункту 287.1 ст. 287 Податкового кодексу України відсутні обов`язки та, відповідно, повноваження на стягнення податкових зобов`язань зі сплати земельного податку.

З урахуванням наведених приписів Податкового кодексу України та встановлених судом фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності - орендної плати за такі земельні ділянки, однак особа, яка є фактичним користувачем земельної ділянки, не маючи права власності або постійного користування на неї і використовуючи її без укладення договору оренди землі, не підпадає під правове регулювання наведених норм Податкового кодексу України.

Схожа за змістом правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 01.07.2025 у справі № 908/1301/24 у аналогічних правовідносинах.

Відтак, положення п. 69.14. підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України не підлягають застосуванню до даних правовідносин, оскільки предметом цього позову є стягнення безпідставно збережених коштів на підставі ст. 1212 ЦК України в розмірі орендної плати.

Відхиляються судом і посилання відповідача на рішення Київської міської ради від 09.12.2021 №3704/3745, з урахуванням змін внесених рішенням від 13.09.2022 №5449/5490, як на підставу для звільнення від нарахувань плати за землю за період з 01.03.2022 по 31.05.2022.

Так, пунктом 19.13 вказаного рішення, установлено мінімальні розміри орендної плати за земельні ділянки комунальної власності міської територіальної громади міста Києва при укладанні та внесенні змін до договорів оренди земельних ділянок згідно з додатком 11 до цього рішення та установлено, що з 01.03.2022 по 31.05.2022 застосовується ставка орендної плати за земельні ділянки комунальної власності територіальної громади міста Києва (у відсотках від нормативної грошової оцінки) в розмірі 0 відсотка.

Суд зазначає, що вказане рішення Київської міської ради застосовується лише до орендарів земельних ділянок в розумінні земельного та податкового кодексу, а тому до відповідача не може бути застосована ставка орендної плати у розмірі 0% за період з 01.03.2022 по 31.05.2022, у зв`язку з тим, що договір оренди між позивачем та відповідачем укладено лише 21.04.2023.

Відхиляє суд і доводи відповідача в контексті порушення принципу правової визначеності про те, що позивач діяв недобросовісно, ухилявся від своєчасного укладення договору оренди, що призвело до безпідставного збереження грошових коштів у розмірі орендної плати, оскільки відповідачем не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні статей 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження проявів Київською міською радою недобросовісної поведінки по відношенню до відповідача.

При цьому, судом враховано, що добросовісність є однією з основоположних засад цивільного законодавства та імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 року у справі №450/2286/16-ц (провадження №61-2032св19) добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium - принцип добросовісності.

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Втім, доказів у підтвердження факту проявів зі сторони позивача по відношенню до відповідача недобросовісної та суперечливої поведінки, відповідачем до суду не надано.

Посилання ж на те, що несвоєчасне укладення договору оренди на виконання рішення міської ради призвело до появи у відповідача обов`язку зі сплати безпідставно збережених грошових коштів у розмірі орендної плати, є неспроможними, оскільки такі зобов`язання відповідача виникають в силу Закону, а не дій чи бездіяльності інших осіб.

Не обґрунтованими є і доводи відповідача про те, що спірна земельна ділянка №:63:474:0001 не є об`єктом цивільних прав, оскільки державна реєстрація права власності на неї за позивачем відбулась лише 21.04.2023.

Відповідно до частини 9 статті 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Як встановлено судом з витягу №НВ-023 від 06.03.2023 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,8087 га, кадастровий номер :63:474:0001, відділом №1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель від 13.01.2022 ТОВ «Геометікс-плюс», здійснено державну реєстрацію зазначеної земельної ділянки та відомості про неї внесені до кадастру - 08.02.2022.

Таким чином, земельна ділянка з кадастровим номером :63:474:0001 з 08.02.2022 сформована та є об`єктом цивільних прав у розумінні ст. 79-1 Земельного кодексу України.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.08.2022 у справі №922/2060/20.

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у згаданій постанові, звертає увагу на те, що одночасно із переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду до покупця (набувача) такого об`єкта нерухомості, розташованого на земельній ділянці комунальної власності, переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (за їх наявності). При цьому нездійснення державної реєстрації речового права на сформовану земельну ділянку за органом місцевого самоврядування у відповідності до положень статті 79-1 ЗК України не впливає ні на її розмір, ні на обов`язок власника будівлі (у спірних правовідносинах ТОВ "Скат Вош") сплачувати за користування цією земельною ділянкою.

Водночас, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

Суд також зважає, що як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі "Шевельов проти України").

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.05.2023 у справі №924/1351/20(924/214/22).

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Приймаючи до уваги вищевикладене в сукупності, оцінивши подані докази, вимоги та заперечення учасників справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно з пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Київської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Скат Вош» задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Скат Вош» (01103, м. Київ, вул. Бойчука Михайла, буд. 26, офіс 180; ідентифікаційний код 37316294) на користь Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36; ідентифікаційний код 22883141) безпідставно збережені кошти у вигляді недоотриманої орендної плати за користування земельною діяльною у загальному розмірі 1492507 (один мільйон чотириста дев`яносто дві тисячі п`ятсот сім) грн 84 коп. та судовий збір у розмірі 17910 (сімнадцять тисяч дев`ятсот десять) грн 09 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 07.04.2026.

СуддяТ.В. Васильченко