ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

30.03.2026 Справа № 914/925/26

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашка М.М., розглянувши матеріали заяви (вх.№1397/26 від 27.03.2026) Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Макс"

про забезпечення позову

у справі №914/925/26

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Макс"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Баушпар"

про стягнення 524695,74 грн

ВСТАНОВИВ

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Макс" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Баушпар" про стягнення 524695,74 грн.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву (вх.№1397/26 від 27.03.2026) про забезпечення позову у справі №914/925/26, в якій Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто-Макс" просить забезпечити позов шляхом:

- накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Баушпар" та знаходяться на всіх його рахунках у банківських та інших фінансових установах, у межах суми боргу 524695,74 грн;

- у разі відсутності достатньої кількості грошових коштів на рахунках відповідача, накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Баушпар" у межах ціни позову.

Відповідно до частини 1 статті 138 Господарського процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову подається:

1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо;

2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення, позову позивач зазначає про значний розмір заборгованості відповідача. Так, позивач у заяві вказав, що сума 524695,74 грн є суттєвою для нього, яку відповідач тривалий час (понад півтора роки) не сплачує. Як зазначив позивач, вказана обставина свідчить про свідоме ухилення від сплати боргу.

Іншою підставою, яка на думку позивача свідчить про необхідність забезпечення позову, є ризик неможливості виконання рішення у випадку задоволення позову. Так, позивач вказав, що в даному випадку існує об`єктивна загроза, що дізнавшись про відкриття провадження, відповідач може вивести кошти на рахунки третіх осіб або здійснити перереєстрацію автотранспорту та основних засобів, що унеможливить чи утруднить виконання рішення суду у випадку задоволення позову. При цьому у заяві про забезпечення позову зазначено, що протягом тривалого часу відповідач активно розпродує наявне у нього майно, в тому числі і транспортні засоби, про що свідчать численні публікації з інтернет ресурсів щодо продажу ним транспортних засобів.

Також як на підставу необхідності забезпечення позову позивач посилається на недобросовісну поведінку відповідача. Зокрема позивач вказав, що він неодноразово намагався врегулювати спір у позасудовому порядку, проте відповідач ігнорував звернення, продовжуючи користуватися отриманим товаром (пальним) без повної оплати.

Крім того позивач зазначає про існування ще одного суттєвого ризику не виконання відповідачем рішення суду. Так, позивач зазначив, що із публічної інформації з ЄДРСР, під час підготовки позовних матеріалів, йому стало відомо про існування численних судових господарських справ, в яких ТзОВ "Баушпар" виступає відповідачем через чисельні боргові зобов`язання, а також стало відомо із відкритої (публічної) інформації із Автоматизованої системи виконавчих проваджень про наявність більше двадцяти відкритих виконавчих проваджень по яких заборгованість не погашена.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1 статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із частиною 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно із частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується:

- накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

- забороною відповідачу вчиняти певні дії;

- забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

- зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

- зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

- зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

- арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

- іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Щодо розміру заборгованості (524695,74 грн), яка для позивача є суттєвою необхідно зазначити, що підстави забезпечення позову передбачені статтею 136 Господарського процесуального кодексу України не ставляться у залежність від розміру заявленої до стягнення заборгованості.

Щодо існування об`єктивної загрози виведення коштів на рахунки третіх осіб або здійснення перереєстрації автотранспорту та основних засобів необхідно зазначити, що такі доводи є лише припущенням позивача. В матеріалах справи відсутні докази існування вищевказаних обставин.

Щодо недобросовісної поведінки відповідача необхідно зазначити, що позивачем на підтвердження вказаної обставини не подано доказів звернень до відповідача, які були ним проігноровані. Навпаки, із поданих матеріалів вбачається, що відповідачем неодноразово здійснювались часткові оплати на рахунок позивача. З огляду на вказане позивачем не доведено наявність недобросовісної поведінки відповідача в даному випадку.

Щодо існування численних судових господарських справ та відкритих виконавчих проваджень, в яких ТзОВ "Баушпар" виступає відповідачем та, відповідно, боржником, необхідно зазначити, що такі обставини самі по собі не свідчать про необхідність забезпечити позов у даній справі. Крім того необхідно зазначити, що із долученого позивачем переліку виконавчих проваджень вбачається, що вказані виконавчі провадження є завершеними.

Необхідно зазначити, що доводи заявника фактично зводяться до того, що сам факт пред`явлення позову про стягнення грошових коштів в майбутньому може утруднити виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача, оскільки у відповідача є можливість в будь який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності. Отже заявник лише припускає можливу модель поведінки відповідача в майбутньому у разі задоволення позову.

Згідно з правовою позицією, що наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі №754/5683/22, як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами; 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд зазначає, що наявність можливості розпорядитися коштами та відчужити майно не свідчить про те, що відповідач має намір вчиняти такі дії. Докази, на підставі яких можна було б зробити висновок про те, що відповідачем вчиняються чи будуть вчинятися певні дії щодо ухилення від виконання судового рішення в поданих матеріалах відсутні.

При цьому судом береться до уваги те, що як вбачається з позовної заяви, відповідач неодноразово здійснював платежі на користь позивача. Поряд з цим наявність або відсутність підстав для стягнення з відповідача решта заборгованості є предметом судового розгляду, а відтак ці обставини не можуть бути досліджені у ході розгляду заяви про забезпечення позову.

Водночас необхідно зазначити, що накладення арешту на грошові кошти на банківських рахунках відповідача може негативно вплинути на його господарську діяльність, а саме на спроможність виконання грошових зобов`язань перед контрагентами, в тому числі перед позивачем.

Частиною 1 статті 73 та частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, розглянувши заяву про забезпечення позову та подані заявником матеріали, судом не встановлено наявність достатніх підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Враховуючи наведені норми законодавства, зважаючи на встановлені судом обставини та подані заявником докази, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 73, 74, 136, 137, 138, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ

1. У задоволенні заяви (вх.№1397/26 від 27.03.2026) про забезпечення позову у справі №914/925/26 відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу може бути оскаржено відповідно до розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Петрашко М.М.