ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2026м. ДніпроСправа № 904/3857/25

за позовом Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль", м. Кривий ріг

до Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", м. Кривий ріг

про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 674 243,26 грн., інфляційної складової у розмірі 19 362,69 грн., 3% річних у розмірі 5 815,06 грн., пені у розмірі 59 499,79 грн., штрафу у розмірі 47 197,03 грн.

Суддя Ніколенко М.О.

Без участі представників сторін.

РУХ СПРАВИ.

Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 674 243,26 грн., інфляційної складової у розмірі 19 362,69 грн., 3% річних у розмірі 5 815,06 грн., пені у розмірі 59499,79 грн., штрафу у розмірі 47 197,03 грн.

Ухвалою суду від 21.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. Справу № 904/3857/25 ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.

Позивач зазначив, що між Акціонерним товариством "Криворізька теплоцентраль" (надалі теплопостачальна організація - продавець) та Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" (надалі - споживач - покупець) було укладено договір купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді № 8 від 01.11.2013 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, за цим договором теплопостачальна організація - продавець бере на себе зобов`язання постачати споживачеві - покупцю теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач-покупець зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Пунктом 6.1 договору (в редакції протоколу узгодження розбіжностей від 23.12.2023) передбачено, що розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться в грошовій формі і другими формами розрахунків, які не суперечать діючому законодавству, відповідно до встановлених тарифів.

Позивач зазначив, що виконав умови договору, за актами приймання - передачі № 28662 від 31.12.2024, № 25099 від 31.01.2025, № 34178 від 28.02.2025, № 39548 від 31.03.2025 поставив відповідачу теплову енергію на загальну суму 674 243,26 грн.

Продавець стверджує, що виставив покупцю відповідні рахунки на оплату поставленої теплової енергії.

Відповідно до п. 6.2 договору, розрахунковим періодом є календарний місяць.

Пунктом 6.3 договору (в редакції протоколу узгодження розбіжностей від 23.12.2023) визначено, що плата за відпущену теплову енергію здійснюється споживачем - покупцем на підставі рахунку теплопостачальної організації - продавця до 20-го числа місяця, наступного за звітним.

За розрахунком позивача, з урахуванням зазначених положень договору, строк виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором з оплати вартості теплової енергії, поставленої:

- за актом № 28662 від 31.12.2024 настав 20.01.2025;

- за актом № 25099 від 31.01.2025 настав 20.02.2025;

- за актом № 34178 від 28.02.2025 настав 20.03.2025;

- за актом № 39548 від 31.03.2025 настав 20.04.2025.

Однак, відповідач, за твердженням позивача, порушив свої зобов`язання за договором та не оплатив поставлену теплову енергію у встановлені строки у повному обсязі.

За таких обставин, за розрахунком позивача, у Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" утворилась заборгованість перед Акціонерним товариством "Криворізька теплоцентраль" зі сплати вартості поставленої теплової енергії у розмірі 674 243,26 грн.

За порушення відповідачем строків виконання грошових зобов`язань, позивачем було нараховано відповідачу до сплати інфляційну складову у розмірі 19 362,69 грн., 3% річних у розмірі 5 815,06 грн., пеню у розмірі 59 499,79 грн. та штраф у розмірі 47 197,03 грн.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач надав до суду письмові пояснення щодо позовних вимог, у яких зазначив про незгоду з позивними вимогами в частині нарахування інфляційних втрат, пені та штрафу.

Відповідач вважає, що інфляційні нарахування виконані позивачем неправильно. За таких обставин, відповідачем надано контррозрахунок, згідно якого розмір інфляційних втрат складає 19329,55 грн.

Стосовно нарахованого розміру штрафу відповідач зауважив, що, згідно п. 8 протоколу розбіжностей від 23.12.2013 до Договору № 8 від 01.11.2013, п. 7.2.7 Договору № 8 змінено, і так міра відповідальності як штраф - відсутня.

Також відповідач заявив клопотання про зменшення заявленого розміру пені на 70%.

В обґрунтування заявленого клопотання відповідач вказав, що:

- заборгованість за спожиту теплову енергію виникла в зв`язку з несплатою саме споживачами, у тому числі підприємствами та організаціями;

- відповідачем проводилися, та постійно проводяться дії, спрямовані на погашення дебіторської та кредиторської заборгованості;

- позивачем було застосовано всі можливі засоби стимулювання фінансової дисципліни пеня, штраф, інфляційні нарахування, а також 3% річних, які є сплатою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником;

- справа не містить доказів настання для позивача негативних наслідків, в тому числі збитків, завданих неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором;

- підприємство Відповідача має стратегічне значення для регіону, метою діяльності підприємства є безперебійне постачання споживачам теплової енергії. Відповідач вживає постійно заходи для стягнення заборгованості з споживачів теплової енергії;

- нарахування додаткової відповідальності за порушення зобов`язання є лише правом Позивача а не його обов`язком.

ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом цього судового розгляду є вимоги позивача про стягнення з відповідача суми основної заборгованості за договором купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді № 8 від 01.11.2013 у розмірі 674 243,26 грн., інфляційної складової у розмірі 19 362,69 грн., 3% річних у розмірі 5 815,06 грн., пені у розмірі 59 499,79 грн., штрафу у розмірі 47 197,03 грн.

Для правильного вирішення цього спору необхідно встановити, які саме правовідносини склались між сторонами, які взаємні права та обов`язки виникли між сторонами (який обсяг теплової енергії був поставлений), чи мало місце порушення будь-яких зобов`язань (чи була оплачена поставлена теплова енергія, у якому обсязі), які саме зобов`язання порушені боржником, яке право чи інтерес кредитора порушено, які наслідки порушення зобов`язань боржником.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД. ПОЗИЦІЯ СУДУ.

Між Акціонерним товариством "Криворізька теплоцентраль" (надалі теплопостачальна організація - продавець) та Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" (надалі - споживач - покупець) було укладено договір купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді № 8 від 01.11.2013 (надалі - договір).

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі цього договору, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст.193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Пунктом 10.1 договору визначено, що цей договір набуває чинності з моменту фактичного надання послуг з теплопостачання та діє до 31.10.2014 керуючись частиною 3 статті 631 Цивільного кодексу України.

Пунктом 10.3 договору встановлено, що договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про припинення дії договору не буде письмово заявлено однією із сторін.

Так, в матеріалах справи відсутні докази повідомлення будь-якою із стороні про припинення дії договору. А отже, договір № 8 від 01.11.2013 є чинним.

Відповідно до п. 1.1. договору, за цим договором теплопостачальна організація - продавець бере на себе зобов`язання постачати споживачеві - покупцю теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач-покупець зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Пунктом 6.1 договору (в редакції протоколу узгодження розбіжностей від 23.12.2023) передбачено, що розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться в грошовій формі і другими формами розрахунків, які не суперечать діючому законодавству, відповідно до встановлених тарифів.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 202 Господарського кодексу України та статтею 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Позивач виконав умови договору, за актами приймання - передачі № 28662 від 31.12.2024, №25099 від 31.01.2025, № 34178 від 28.02.2025, № 39548 від 31.03.2025 поставив відповідачу теплову енергію на загальну суму 674 243,26 грн.

Продавець виставив покупцю відповідні рахунки на оплату поставленої теплової енергії.

Відповідно до п. 6.2 договору, розрахунковим періодом є календарний місяць.

Пунктом 6.3 договору (в редакції протоколу узгодження розбіжностей від 23.12.2023) визначено, що плата за відпущену теплову енергію здійснюється споживачем - покупцем на підставі рахунку теплопостачальної організації - продавця до 20-го числа місяця, наступного за звітним.

З урахуванням зазначених положень договору, строк виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором з оплати вартості теплової енергії, поставленої:

- за актом № 28662 від 31.12.2024 настав 20.01.2025;

- за актом № 25099 від 31.01.2025 настав 20.02.2025;

- за актом № 34178 від 28.02.2025 настав 20.03.2025;

- за актом № 39548 від 31.03.2025 настав 20.04.2025.

Однак, відповідач порушив свої зобов`язання за договором та не оплатив поставлену теплову енергію у встановлені строки у повному обсязі.

За таких обставин, у Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" утворилась заборгованість перед Акціонерним товариством "Криворізька теплоцентраль" зі сплати вартості поставленої теплової енергії у розмірі 674 243,26 грн.

А отже, вимоги позивача про стягнення суми основного боргу у розмірі 674 243,26 грн. є обґрунтованими.

Згідно з п. 7.2.7 договору, за порушення строків сплати за отриману теплову енергію стягується пеня у розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ, за які допущено прострочення за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної суми. Період, за який нараховуються штрафні санкції, становить три роки. Строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій встановлено у три роки.

Протоколом узгодження розбіжностей віл 23.12.2013 п. 7.2.7 договору залишено в первісній редакції Теплопостачальної організації - продавця.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

На підставі пункту п. 7.2.7 позивач нарахував пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за загальний період з 21.01.2025 по 17.06.2025 у розмірі 59 499,79 грн.

Разом з цим, згідно частини 2 статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Тож, якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Між тим, пункт 7.2.7 спірного договору містить положення саме щодо формування розміру пені - "у розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ", з якого не вбачається конкретного розміру пені, адже не більше подвійної облікової ставки НБУ це і 0,5 ставки НБУ, і 1,9 ставки НБУ. Таким чином, сторони не узгодили в договорі конкретний розмір пені.

Слід зауважити, що частиною 3 ст. 549 ЦК України в редакції ЗУ "Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб" від 09.01.2025 № 4196-IX передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.

Однак, ЗУ "Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб" від 09.01.2025 № 4196-IX введений в дію 28.08.2025.

Спірним же періодом нарахування пені є період з 21.01.2025 по 17.06.2025.

Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відтак, положення частини 3 ст. 549 ЦК України в редакції ЗУ "Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб" від 09.01.2025 № 4196-IX у даному випадку не є застосованими.

А отже, позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 59 499,79 грн. є не обґрунтованими.

Також на підставі пункту п. 7.2.7 позивач нарахував штраф у розмірі 47 197,03 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу суд встановив, що він виконаний правильно та відповідає вимогам чинного законодавства.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення штрафу у розмірі 47 197,03 грн. є обґрунтованими.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі ст. 625 ЦК України, позивач нарахував відповідачу до сплати 3% річних у розмірі 5 815,06 грн. за загальний період з 21.01.2025 по 17.06.2025 та інфляційну складову у розмірі 19362,69 грн. за загальний період з 21.01.2025 по 17.06.2025.

При перевірці наданого позивачем розрахунку судом було встановлено, що фактично позивачем нараховано відповідачу до сплати інфляційну складову у розмірі 19 362,69 грн. за загальний період з лютого 2025 року по травень 2025 року.

Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційної складової суд встановив, що вони виконані правильно, коректно враховують періоди прострочення та відповідають вимогам чинного законодавства.

А отже, позовні вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 5 815,06 грн. та інфляційної складової у розмірі 19 362,69 грн. є обґрунтованими.

Стосовно інших доводів сторін суд зазначає про таке.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 р. (заява №4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Решта доводів та заперечень сторін судом до уваги не береться, оскільки не спростовують наведених вище висновків.

ЩОДО НАЯВНОСТІ ПІДСТАВ ДЛЯ ЗМЕНШЕННЯ РОЗМІРУ ШТРАФНИХ САНКЦІЙ.

Відповідач заявив клопотання про зменшення заявленого розміру пені на 70%.

В обґрунтування заявленого клопотання відповідач вказав, що:

- заборгованість за спожиту теплову енергію виникла в зв`язку з несплатою саме споживачами, у тому числі підприємствами та організаціями;

- відповідачем проводилися, та постійно проводяться дії, спрямовані на погашення дебіторської та кредиторської заборгованості;

- позивачем було застосовано всі можливі засоби стимулювання фінансової дисципліни пеня, штраф, інфляційні нарахування, а також 3% річних, які є сплатою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником;

- справа не містить доказів настання для позивача негативних наслідків, в тому числі збитків, завданих неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором;

- підприємство Відповідача має стратегічне значення для регіону, метою діяльності підприємства є безперебійне постачання споживачам теплової енергії. Відповідач вживає постійно заходи для стягнення заборгованості з споживачів теплової енергії;

- нарахування додаткової відповідальності за порушення зобов`язання є лише правом Позивача а не його обов`язком.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Однак, під час розгляду цієї справи судом було встановлено необґрунтованість позовних вимог про стягнення пені у розмірі 59 499,79 грн.

За таких обставин, клопотання відповідача про зменшення розміру пені, заявленої до стягнення, судом не розглядається.

ПЕРЕЛІК ДОКАЗІВ, ЯКИМИ СТОРОНИ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ АБО СПРОСТОВУЮТЬ НАЯВНІСТЬ КОЖНОЇ ОБСТАВИНИ, ЯКА Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Обставини, на які посилається позивач, доводяться договором № 8 від 01.11.2013 (том 1, а.с. 15 - 19), протоколом розбіжностей (том 1, а.с. 20), протоколом узгодження розбіжностей (том 1, а.с. 21), додатковою угодою № 5 від 11.12.2014 (том 1, а.с. 22), актами введення в експлуатацію вузла обліку (том 1, а.с. 23 - 24), актами технічного огляду та свідоцтвами про повірку (том 1, а.с. 25 - 27), актами про подачу та припинення подачі теплоносія (том 1, а.с. 28 - 31), рішеннями Виконавчого комітету Криворізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону (том 1, а.с. 32 - 33), рахунками - фактурами та актами приймання - передачі (том 1, а.с. 34 - 41), претензією з доказами направлення (том 1, а.с. 42 - 43), відповіддю на претензію (том 1, а.с. 44).

Обставини, на які посилається позивач, доводяться рішенням Виконавчого комітету Криворізької міської ради про встановлення тарифів на теплову енергію (том 1, а.с. 63 - 69), витягом з веб-сайту НБУ (том 1, а.с. 70).

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити у частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості у розмірі 674 243,26 грн., інфляційної складової у розмірі 19 362,69 грн., 3% річних у розмірі 5 815,06 грн., штрафу у розмірі 47 197,03 грн.

У задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 59 499,79 грн. слід відмовити.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору розподіляються пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись положеннями Господарського Кодексу України, Цивільного кодексу України, ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (адреса реєстрації: 50000, Дніпропетровська обл., місто Кривий Ріг, пров. Цісик Квітки, буд. 9; ідентифікаційний код: 03342184) на користь Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" (місцезнаходження: 50014, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, 1; ідентифікаційний код: 00130850) суму основної заборгованості у розмірі 674 243,26 грн., інфляційну складову у розмірі 19 362,69 грн., 3% річних у розмірі 5 815,06 грн., штраф у розмірі 47 197,03 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 11 199,27 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 59 499,79 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 03.04.2026.

Суддя М.О. Ніколенко