УХВАЛА

30 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 922/2590/23 (922/3589/25)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняка В.Я. - головуючий, Васьковського О.В., Огородніка К.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради

на рішення Господарського суду Харківської області

від 13.11.2025

у складі судді: Прохорова С.А.,

на постанову Східного апеляційного господарського суду

від 04.02.2026

у складі колегії суддів: Плахов О.В. (головуючий), Гребенюк Н.В., Тихий П.В.,

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорожньо-будівельна компанія "Уровень"

до відповідача: Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради

про стягнення коштів

в межах справи № 922/2590/23

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорожньо-будівельна компанія "Уровень"

ВСТАНОВИВ:

Департамент будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради (далі - заявник) 03.03.2026 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Харківської області від 13.11.2025 на постанову Східного апеляційного господарського суду від 04.02.2026 у справі № 922/2590/23 (922/3589/25).

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 922/2590/23(922/3589/25) було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Огороднік К.М., суддя - Васьковський О.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.03.2026.

11.03.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорожньо-будівельна компанія "Уровень" надійшли заперечення проти відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради.

Розглянувши матеріали касаційної скарги Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради, з урахуванням заперечень проти відкриття касаційного провадження Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорожньо-будівельна компанія "Уровень", колегія суддів дійшла висновку про відмову у її прийняті з наступних підстав.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною 1 статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства, який введено в дію з 21.10.2019, визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Згідно з частини 1 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, у урахуванням особливостей, визначених цією статтею, відтак вказаний спір підлягає розгляду в межах справи про банкрутство за правилами Господарським процесуальним кодексом України.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Згідно з частиною 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 7 цієї ж статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2025 встановлено у розмірі 3028,00 грн., а тому п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1 514 000,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 163 Господарського процесуального кодексу України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у даній справі є стягнення 1 274 642,40 грн., що менше ніж п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 2025 рік).

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями у справах з ціною позову, що не перевищує п?ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

Департамент будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради у касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження посилається на підпункти "а", "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

В обґрунтування вказаних підстав скаржник вказує, що у цій справі спірним є питання застосування частини 3 статті 877 ЦК України у взаємозв`язку з вимогами законодавства у сфері публічних закупівель, а саме - чи може виконання підрядником додаткових робіт без погодження замовника створювати для останнього обов`язок з їх оплати. Вказане питання має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки стосується визначення меж виникнення бюджетних грошових зобов`язань у замовників робіт за договорами, укладеними за результатами процедур публічних закупівель, та співвідношення норм цивільного законодавства щодо договору підряду з імперативними вимогами бюджетного законодавства.

Наслідки застосування, сформованого судом апеляційної інстанції, підходу не обмежуються межами цієї справи, а можуть мати системний характер та впливають на практику виконання договорів публічних закупівель у сфері будівництва, що обумовлює необхідність формування Верховним Судом єдиного підходу до застосування частини З статті 877 Цивільного кодексу України у подібних правовідносинах.

Крім того, скаржник зазначає, що справа № 922/2590/23 (922/3589/25) становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки стягнення з Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради, який утримується за рахунок коштів бюджету міста, коштів у розмірі 1 274 642,40 грн, обмежить фінансування програм стабілізації, соціально економічного розвитку територіальної громади та інших пріоритетних галузей, які забезпечують життєдіяльність Харківської міської територіальної громади, особливо в умовах широкомасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України.

Вказує, що залишення в силі оскаржуваних судових рішень фактично створює небезпечний прецедент для подальшого масового стягнення підрядниками коштів з бюджетів територіальних громад за виконання додаткових робіт без належного погодження їх виконання стороною замовника та без належного документального підтвердження обсягів і факту виконання таких робіт у встановленому законодавством порядку. Формування подібної правозастосовчої практики надає можливість підрядникам після завершення виконання договорів заявляти вимоги про оплату робіт, не передбачених проектно- кошторисною документацією та умовами договорів про закупівлю, виключно на підставі односторонньо складених документів без належного підтвердження реального виконання робіт, що може призвести до виникнення значної кількості аналогічних позовів та системного безпідставного витрачання бюджетних коштів територіальних громад.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави. Тим самим Верховний Суд за допомогою загальної правозастосовчої діяльності дозволяє досягнути індивідуального блага.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 Господарського процесуального кодексу України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи", тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Верховним Судом під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги взято до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство, факт розгляду даної справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію та враховано межі, порядок та повноваження апеляційного суду щодо розгляду справи.

Колегія суддів відзначає, що незгода із рішеннями судів попередніх інстанцій не свідчить автоматично про неправильність застосування або порушення норм матеріального/процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цих рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача/відповідача є звичайним передбачуваним процесом.

Розглянувши доводи касаційної скарги Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у справі № 922/2590/23(922/3589/25), подана касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів а), б), в), г) пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

У контексті викладеного необхідно враховувати, що Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

За таких обставин, касаційна скарга Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради не може бути розглянута судом касаційної інстанції, а в її прийняті слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 163, 234, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради на рішення Господарського суду Харківської області від 13.11.2025 на постанову Східного апеляційного господарського суду від 04.02.2026 у справі № 922/2590/23 (922/3589/25).

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді О.В. Васьковський

К.М. Огороднік