РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.03.2026Справа № 910/320/26

За позовом Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГІЯ"

про стягнення 6 377 090,36 грн

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

О.Ю. Мороз

Представники:

від позивача - Зюбан О.Б.;

від відповідача - Деркач О.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" (далі - позивач, ПРАТ "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГІЯ" (далі - відповідач, ТОВ "ВК "ЕНЕРГІЯ") про стягнення 6 377 090,36 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем строку виконання своїх зобов`язань за Договором підряду (ремонт на території замовника) № 9767-ПУ-УМТС-У від 17.05.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.01.2026 позовну заяву ПРАТ "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" залишено без руху, встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

30.01.2026 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 прийнято позовну заяву ПРАТ "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/320/26, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 09.03.26 о 14:40 год.

25.02.2026 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

02.03.2026 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

У підготовче засідання, призначене на 09.03.2026, з`явились представники позивача та відповідача.

У підготовчому засіданні, призначеному на 09.03.2026, суд поновив відповідачу строк на подання відзиву та долучив відзив відповідача до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні, призначеному на 09.03.2026, суд долучив до матеріалів справи відповідь на відзив на позовну заяву.

У підготовчому засіданні, призначеному на 09.03.2026 суд вчинив дії, визначені частиною другою статті 182 Господарського процесуального кодексу України, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 30.03.2026 о 12:00 год.

У судове засідання, призначене на 30.03.2026, з`явились представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні 30.03.2026 судом здійснювався розгляд справи по суті.

Відповідно до ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд і вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

При розгляді справи по суті в судовому засіданні 30.03.2026 судом заслухано вступне слово позивача та відповідача.

Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог повністю.

У судовому засіданні 30.03.2026 здійснювалось з`ясування обставин справи та дослідження доказів, після чого суд перейшов до судових дебатів, у яких представник позивача виступив з промовою (заключним словом).

Після судових дебатів суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та оголосив перерву для проголошення рішення.

У судовому засіданні 30.03.2026 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення суду буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши в судовому засіданні докази, якими учасники справи обґрунтовували обставини справи, суд

УСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що роботи за Специфікацією № 14 від 25.03.2024 до Договору підряду (ремонт на території замовника) № 9767-ПУ-УМТС-У (далі - Договір), які оформлені сторонами Актами здачі-приймання робіт (надання послуг) № 26 від 23.07.2024 на суму 1 690 986,00 грн, № 27 від 29.07.2024 на суму 1 690 986,00 грн, № 28 від 02.08.2024 на суму 1 690 986,00 грн, а також роботи за Специфікацією № 15 від 05.04.2024 до Договору, які оформлені Актами здачі-приймання робіт (надання послуг) № 30 від 12.09.2024 на суму 1 777 226,28 грн, № 31 від 18.09.2024 на суму 1 777 226,28 грн, № 36 від 02.10.2024 на суму 1 777 226,28 грн, № 37 від 07.10.2024 на суму 1 777 226,28 грн, були виконані відповідачем з порушенням строку виконання робіт, обумовленого сторонами у наведених специфікаціях, у зв`язку з чим наявні підстави для виплати відповідачем позивачу неустойки, передбаченої пп 6.4.1, 6.4.2 п. 6.4 Договору.

23.01.2024 позивач звернувся до відповідача з претензією за порушення умов Договору, згідно якої запропонував відповідачу розглянути претензію протягом 10 календарних днів з моменту її отримання та перерахувати позивачу штрафні санкції у загальному розмірі 6 377 090,36 грн, з яких: 1 565 007,54 грн штрафу та 4 812 082,82 грн пені (а.с. 22-23 т. 1).

Відповідач у відповіді на претензію позивача від 23.12.2024 вказав на безпідставність вимог позивача (а.с. 25-27 т. 1), штрафні санкції позивачу не перерахував.

За наведених обставин, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача 6 377 090,36 грн, з яких: 1 565 007,54 грн штрафу та 4 812 082,82 грн пені.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти задоволення позовних вимог повністю з огляду на таке.

Відповідач звернув увагу, що Специфікацію № 15 до Договору було підписано сторонами 18.04.2024, а не 05.04.2024 як стверджує позивач, таким чином строк на виконання робіт за Специфікацією № 14 розпочався 26.03.2024 та тривав до 27.05.2024 включно, а за Специфікацією № 15 - з 19.04.2024 до 20.06.2024 включно.

Відповідач вказує, що у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, фактичним веденням бойових дій на території нашої держави, постійною повітряною загрозою ракетних ударів, його господарська діяльність зазнала негативного впливу.

Крім того, суттєвим ускладненням діяльності, на твердження відповідача, стало систематичне порушення позивачем строків оплати раніше поставлених відповідачем товарів та виконаних робіт. Відповідач неодноразово звертався до позивача із проханням оплатити раніше поставлену продукцію та виконані відповідачем роботи, і повідомляв про призупинення виконання робіт листами, які залишились без відповіді зі сторони позивача.

Відповідач здійснив передачу позивачу результатів виконаних робіт одразу після відновлення переговорного процесу щодо погашення позивачем заборгованості за раніше відвантажену продукцію та виконані відповідачем роботи. При цьому сторони прийняли рішення про врегулювання спору без застосування один до одного жодної відповідальності, про що свідчать підписані сторонами акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) із зазначенням про те, що позивач претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має.

Відповідач вважає, що підписуючи акти не лише без заперечень, а і з акцентом на відсутність претензій щодо строків виконання відповідачем робіт, позивач у розумінні статті 853 Цивільного кодексу України втратив право в майбутньому посилатися на порушення відповідачем таких строків, а подальша вимога позивача до відповідача щодо сплати штрафних санкцій з цього приводу є ознакою недобросовісної поведінки позивача, у зв`язку з чим під час розгляду цієї справи підлягають застосуванню принципи "естопель" та "заборони суперечливої поведінки".

Позивач у відповіді на відзив зазначив про неспроможність аргументів відповідача про те, що воєнний стан, повітряні тривоги та мобілізація персоналу є підставою для звільнення від відповідальності. Позивач звернув увагу, що Специфікації № 14 та № 15 були підписані сторонами у березні та квітні 2024 роки, на цей час воєнний стан в Україні вже тривав понад два роки; відповідач не надав жодного доказу, що обставини воєнного стану стали непереборною силою саме для виконання спірних робіт; відповідач не надав документального підтвердження форс-мажору щодо конкретних зобов`язань.

Позивач зазначив, що умови Договору не містять положень, які б дозволяли відповідачу зупиняти виконання робіт через взаємовідносини сторін за іншими договорами, тому надані відповідачем листи, які стосуються інших договорів, виходять від іншої юридичної особи, не є належними доказами у даній справі.

Позивач вважає помилковим твердження відповідача про те, що підписання актів без зауважень позбавляє позивача права на стягнення неустойки, оскільки акт приймання-передачі не є правочином про відмову від права; стаття 853 Цивільного кодексу України стосується виключно якості робіт, вона не містить положень про те, що прийняття робіт з простроченням позбавляє замовника права на неустойку; прийняття виконання після спливу строку не означає, що кредитор погодився з відсутністю порушення.

Позивач вказав на безпідставність застосування принципів "естопель" та "заборони суперечливої поведінки".

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Аналіз умов укладеного між позивачем та відповідачем Договору № 9767-ПУ-УМТС-У від 17.05.2021 свідчить, що за своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 2 ст. 837 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 839 ЦК України підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ч. 1 ст. 846 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами (ч. 4 ст. 882 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами частини 1 статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, 17.05.2021 між ПРАТ "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" (замовник, позивач) та ТОВ "ВК "ЕНЕРГІЯ" (підрядник, відповідач) укладено Договір підряду (ремонт на території замовника) № 9767-ПУ-УМТС-У (далі - Договір) (а.с. 57-65 т. 1).

Відповідно до п. 1.1 Договору сторони визначили, що в порядку та на умовах, передбачених Договором, підрядник бере на себе зобов`язання на власний ризик, своїми силами та коштами, використовуючи свої матеріали та обладнання, за завданням замовника, відповідно до умов Договору, виконати роботи з ремонту (далі - роботи) устаткування, його вузлів та комплектуючих (далі -устаткування), що зазначені у специфікаціях, які підписані обома сторонами та є невід`ємними частинами Договору (далі - додатки).

Згідно з п. 2.1 Договору підрядник зобов`язується, зокрема: виконати роботи протягом 45 (сорока п`яти) робочих днів з моменту передачі обладнання в ремонт і підписання відповідного Акта про прийняття-передання обладнання в ремонт, якщо інший строк не обумовлений сторонами у додатках до Договору (пп 2.1.2); використовувати необхідні для виконання робіт власне обладнання (обладнання третіх осіб) та якісні матеріали: запасні частини, вузли, агрегати, витратні матеріали, робочі рідини тощо (пп 2.1.6).

Відповідно до Специфікації № 14 від 25.03.2024 до Договору підрядник (відповідач) взяв на себе зобов`язання виконати роботи згідно визначеного переліку загальною вартістю 6 763 944,00 грн протягом 45 (сорока п`яти) робочих днів з моменту підписання цієї специфікації обома сторонами (а.с. 13 т. 1).

Відповідно до Специфікації № 15 від 05.04.2024 до Договору підрядник (відповідач) взяв на себе зобов`язання виконати роботи згідно визначеного переліку загальною вартістю 8 886 131,40 грн протягом 45 (сорока п`яти) робочих днів з моменту підписання цієї специфікації обома сторонами (а.с. 17 т. 1).

Отже, у Специфікаціях № 14, № 15 до Договору сторони обумовили строк виконання робіт, що зазначені у цих специфікаціях - протягом 45 (сорока п`яти) робочих днів з моменту підписання цих специфікацій обома сторонами.

Специфікація № 14 підписана обома сторонами 25.03.2024, відтак строк на виконання робіт за Специфікацією № 14 розпочався 26.03.2024 та тривав по 27.05.2024 включно.

Специфікація № 15 підписана обома сторонами 05.04.2024. Водночас, під підписом та печаткою підрядника (відповідача) наявне здійснене від руки зазначення ще однієї дати - 18.04.2024.

Суд бере до уваги, що відповідно до п. 8.6 Договору виправлення в Договорі, здійснені сторонами від руки на 2 (двох) примірниках Договору мають юридичну силу лише в разі наявності погодження (підпису уповноважених осіб сторін і печаток) на кожному виправленні.

Відповідно до п. 1.1, 8.3 Договору, специфікації (додатки) є невід`ємними частинами цього Договору.

Оскільки здійснене від руки зазначення дати 18.04.2024 на Специфікації № 15, яка є невід`ємною частиною Договору, не містить наявності погодження обох сторін (підпису уповноважених осіб сторін і печаток) щодо такої дати, у суду відсутні підстави вважати 18.04.2024 датою підписання Специфікації № 15 обома сторонами. Відтак строк на виконання робіт за Специфікацією № 15 розпочався 06.04.2024 та тривав по 07.06.2024 включно. Відповідно, твердження відповідача про те, що строк на виконання робіт за Специфікацією № 15 тривав з 19.04.2024 до 20.06.2024 включно судом відхиляються як безпідставні.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що роботи за Специфікацією № 14, оформлені сторонами Актами здачі-приймання робіт (надання послуг) № 26 від 23.07.2024 на суму 1 690 986,00 грн, № 27 від 29.07.2024 на суму 1 690 986,00 грн, № 28 від 02.08.2024 на суму 1 690 986,00 грн, були виконані відповідачем з порушенням строку виконання робіт, а саме:

- за Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 26 від 23.07.2024 відповідач прострочив виконання робіт з 28.05.2024 по 22.07.2024 (56 днів);

- за Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 27 від 29.07.2024 відповідач прострочив виконання робіт з 28.05.2024 по 28.07.2024 (62 дні);

- за Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 28 від 02.08.2024 відповідач прострочив виконання робіт з 28.05.2024 по 01.08.2024 (66 днів).

Роботи за Специфікацією № 15, оформлені Актами здачі-приймання робіт (надання послуг) № 30 від 12.09.2024 на суму 1 777 226,28 грн, № 31 від 18.09.2024 на суму 1 777 226,28 грн, № 36 від 02.10.2024 на суму 1 777 226,28 грн, № 37 від 07.10.2024 на суму 1 777 226,28 грн, виконані відповідачем з порушенням строку виконання робіт, а саме:

- за Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 30 від 12.09.2024 відповідач прострочив виконання робіт з 08.06.2024 по 11.09.2024 (96 днів);

- за Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 31 від 18.09.2024 відповідач прострочив виконання робіт з 08.06.2024 по 17.09.2024 (102 дні);

- за Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 36 від 02.10.2024 відповідач прострочив виконання робіт з 08.06.2024 по 01.10.2024 (116 днів);

- за Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 37 від 07.10.2024 відповідач прострочив виконання робіт з 08.06.2024 по 06.10.2024 (121 день).

Факт прострочення виконання робіт за вищенаведеними Актами здачі-приймання робіт (надання послуг) за Специфікаціями № 14, № 15 відповідачем фактично не заперечувався.

Згідно з ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватись, зокрема, неустойкою.

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення зобов`язання.

Пунктом 6.4 Договору передбачено, що за порушення строків виконання своїх зобов`язань, обумовлених п. 2.1.2 цього Договору, а саме: 6.4.1 невиконання зобов`язання у строк, передбачений у п. 2.1.2 цього Договору, підрядник виплачує замовнику неустойку у вигляді штрафу в розмірі 10% від вартості робіт за відповідним додатком (специфікацією); 6.4.2 якщо невиконання зобов`язання у строк, передбачений у п. 2.1.2 цього Договору, буде понад 10 (десять) календарних днів, то підрядник, починаючи з 11 (одинадцятого) дня, виплачує замовнику неустойку в розмірі 0,5% від вартості робіт за відповідним додатком (специфікацією) за кожен день прострочення.

Враховуючи встановлений судом факт невиконання відповідачем робіт у строк, встановлений Специфікацією № 14 та Специфікацією № 15, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача штрафу на підставі пп 6.4.1 п. 6.4 Договору.

Здійснивши перевірку наведеного позивачем розрахунку штрафу у загальному розмірі 1 565 007,54 грн (6 763 944,00 грн + 8 886 134,40 грн х 10%) (а.с. 49 т. 1), суд визнає такий розрахунок обґрунтованими та арифметично вірним, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача штрафу в сумі 1 565 007,54 грн підлягають задоволенню повністю.

Враховуючи встановлений судом факт невиконання відповідачем робіт у строк, встановлений Специфікацією № 14 та Специфікацією № 15, який становить понад 10 (десять) календарних днів, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені) на підставі пп 6.4.2 п. 6.4 Договору, починаючи з 11 (одинадцятого) дня, а саме за прострочення робіт за Специфікацією № 14 - з 07.06.2024, за прострочення робіт за Специфікацією № 15 - з 18.06.2024.

Здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перевірку наведеного позивачем розрахунку неустойки (пені) (а.с. 49 т. 1), суд визнає його обгрунтованим в частині суми 1 302 059,22 грн пені за Специфікацією № 14 та суми пені 3 510 021,91 грн за Специфікацією № 15, тоді як в сумі 1,69 грн пені за Специфікацією № 15 розрахунок позивача визнається судом частково необгрунтованим, враховуючи невірне зазначення позивачем суми робіт за Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 36 від 02.10.2024 та суми робіт за Актом здачі-приймання робіт (надання послуг)№ 37 від 07.10.2024 - 1 777 227,28 грн, тоді як вірною є сума за кожним з цих актів - 1 777 226,28 грн.

У зв`язку з наведеним, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 4 812 082,82 грн підлягають частковому задоволенню в сумі 4 812 081,13 грн.

Наразі суд відхиляє як безпідставні доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву про безпідставність вимог позивача про стягнення з відповідача штрафу та пені з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Пунктом 7.1 Договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором, якщо це стало наслідком форс-мажорних обставин / обставин непереборної сили та їхніх наслідків, що безпосередньо впливають на виконання Договору.

Форс-мажорними обставинами / обставинами непереборної сили є надзвичайні та невідворотні обставини, які визначені у п. 7.2 Договору.

Відповідно до п. 7.3 Договору сторони узгодили, що сторона, для якої склалася неможливість виконання зобов`язань за цим Договором в умовах, передбачених у п. 7.2 цього Договору, зобов`язана в розумний термін письмово сповістити іншу сторону (лист, факс, телекс, телеграф), із подальшим поданням документа, згідно з п. 7.4 цього Договору.

Сторона, яка заявила про настання форс-мажорних обставин, має надати відповідний документ компетентного органу України (п. 7.4 Договору).

Верховний Суд в постанові від 25 січня 2022 року № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Відповідачем у даній справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження порушення ним зобов`язання (щодо строку виконання робіт) внаслідок випадку або непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Так, суд звертає увагу, що Специфікації №14 та №15 були підписані сторонами у березні та квітні 2024 року, тоді як воєнний стан в Україні введено 24.02.2022. Отже, на момент підписання зазначених специфікацій та визначеного у них строку виконання робіт відповідач був повністю обізнаний про дію воєнного стану в Україні, у тому числі про безпекову ситуацію в Дніпропетровській області, повітряні тривоги, відсутність світла, нестачу кадрів внаслідок оголошеної мобілізації, тощо.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що обставини воєнного стану стали непереборною силою саме для виконання відповідачем робіт, визначених сторонами у Специфікаціях № 14, № 15.

Крім того, відповідний документ компетентного органу України, передбачений сторонами у п. 7.4 Договору для засвідчення настання форс-мажорних обставин, відповідачем до матеріалів справи не долучено.

Посилання відповідача на систематичне порушення позивачем строків оплати раніше поставлених відповідачем товарів та виконаних робіт та неодноразові звернення відповідача до позивача із проханням оплатити раніше поставлену продукцію та виконані відповідачем роботи, повідомлення відповідача про призупинення виконання робіт згідно листів, які додані до матеріалів справи, суд відхиляє як безпідставні, з огляду на таке.

Згідно доданих до відзиву на позовну заяву листів відповідача на адресу позивача (а.с. 91-94 т. 1), відповідач фактично обґрунтовує прострочення ним виконання робіт за спірним Договором № 9767-ПУ-УМТС-У від 17.05.2021 наявністю заборгованості позивача за поставлені останнім матеріали та обладнання за іншими договорами, укладеними між сторонами, у зв`язку з чим повідомляє про можливі затримки виконання робіт за спірним Договором.

Проте, умови спірного Договору не містять положень, які б дозволяли відповідачу зупиняти виконання робіт через взаємовідносини сторін за іншими договорами. Відповідно до статті 856 ЦК України підрядник має право притримати результат роботи, а також устаткування, залишок невикористаного матеріалу та інше майно замовника, що є у підрядника, якщо замовник не сплатив встановленої ціни роботи або іншої суми, належної підрядникові у зв`язку з виконанням договору підряду. Крім того, відповідно до п. 1.1 укладеного між позивачем та відповідачем Договору сторони узгодили, що відповідач (підрядник) бере на себе зобов`язання на власний ризик, своїми силами та коштами, використовуючи свої матеріали та обладнання, за завданням замовника, відповідно до умов Договору, виконати роботи з ремонту устаткування, його вузлів та комплектуючих, що зазначені у специфікаціях.

Додані відповідачем до відзиву на позовну заяву листи ТОВ "Енергозберігаючі системи України" на адресу ПРАТ "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" (а.с. 95-97 т. 1) судом не приймаються у якості належних доказів у даній справі, оскільки вони походять від сторони, яка не є учасником спірних правовідносин у даній справі, а рівно не стосуються виконання робіт за спірним Договором (Специфікаціями № 14, № 15).

Твердження відповідача з посиланням на ч. 1 ст. 853 ЦК України про те, що підписання актів без зауважень, зокрема щодо строку виконання робіт, позбавляє позивача права у майбутньому посилатись на порушення відповідачем таких строків, а подальша вимога позивача до відповідача щодо сплати неустойки є ознакою недобросовісної поведінки позивача, у зв`язку з чим, на думку відповідача, під час розгляду даної справи підлягають застосуванню принципи "естопель" та "заборони суперечливої поведінки", судом відхиляється з огляду на таке.

Доктрина "естопель" (з англ. estoppel - відхилення, від estop - позбавляти права заперечення) бере походження з англосаксонської системи права і базується на принципах добросовісності і послідовності. За своєю природою це прояв загального принципу недопустимості зловживання правом. Сторона, яка вчиняє дії або робить заяви у спорі, що суперечать тій позиції, яку вона займала раніше, не повинна отримати перевагу від своєї непослідовної поведінки. Принцип "естопель" означає категоричне заперечення такої поведінки сторони в процесі, якою вона перекреслює те, що попередньо було нею визнано в цьому та/або іншому судовому процесі. Принцип "естопель", зокрема, застосовано в практиці Європейського суду з прав людини ("Хохліч проти України", заява №41707/98; "Рефаг парті зі (Партія добробуту) Туреччини та інші проти Туреччини", заяви №№41340/98, 41342/98, 41344/98).

Доктрина римського права "venire contra factum proprium" (принцип "заборони суперечливої поведінки") базується на римській максимі "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Добросовісність поведінки широко досліджується у практиці Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні по справі "Лінгенс проти Австрії" від 08 липня 1986 року (заява № 9815/82, пункт 46), рішенні по справі "Фрессо і Руар проти Франції" від 21 січня 1999 року (заява № 29183/95, пункт 55), рішенні по справі "Карабет та інші проти України" від 17 січня 2013 року (заяви №№ 38906/07 і 52025/07, пункт 276).

Відповідно до висновку, сформульованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, добросовісність - це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації їхніх прав і передбаченого договором та/або законом виконання їхніх обов`язків. Введення у цивільне законодавство принципу добросовісності є заходом, спрямованим на зміцнення моральних засад цивільно-правового регулювання. Саме з позиції моральності слід підходити до оцінки поведінки суб`єкта права як добросовісного або недобросовісного (пункти 55, 60, 61 наведеної постанови).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Спірні акти здачі-приймання робіт (надання послуг) є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарської операції (передача результату робіт). Водночас, такі акти не є правочином про відмову від права, зокрема права на неустойку, яке передбачене законом (ст. 611 ЦК України) та умовами Договору (пп 6.4.1, 6.4.2 п. 6.4 Договору). При цьому посилання відповідача на ч. 1 ст. 853 ЦК України є безпідставним, оскільки згідно зазначеної норми "Замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі", тобто зазначена норма стосується прийняття робіт, які містять недоліки, та фактично не містить приписів про те, що прийняття робіт, виконаних з простроченням, позбавляє замовника права на неустойку.

У контексті наведеного, відсутні підстави стверджувати про недобросовісність поведінки позивача у спірних правовідносинах щодо стягнення з відповідача неустойки за порушення зобов`язання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, зважаючи на встановлені судом фактичні обставини, приймаючи до уваги, що відповідач не надав суду належні та допустимі докази на спростування позовних вимог, суд доходить висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 1 565 007,54 грн штрафу та 4 812 081,13 грн пені.

Стосовно розподілу судових витрат.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позивачем у позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, що складається із суми судового збору за подання позовної заяви, та судового збору за можливе подання апеляційної скарги у цій справі.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, суду не подав.

Позивачем сплачено судовий збір за подання даної позовної заяви у сумі 76 525,08 грн (платіжна інструкція № 4378024 від 23.01.2026, а.с. 66 т. 1).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, частиною 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи приписи ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви у сумі 76 525,08 грн покладається на відповідача.

Керуючись ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 126, 129, 180, 236-241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГІЯ" (Україна, 03035, місто Київ, вул.Шаповала Генерала, будинок 2; ідентифікаційний код 41806286) на користь Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" (Україна, 51400, Дніпропетровська обл., місто Павлоград, ВУЛИЦЯ СОБОРНА, будинок 76; ідентифікаційний код 00178353) 1 565 007,54 грн (один мільйон п`ятсот шістдесят п`ять тисяч сім гривень 54 копійки) штрафу, 4 812 081,13 грн (чотири мільйони вісімсот дванадцять тисяч вісімдесят одна гривня 13 копійок) пені, 76 525,08 грн (сімдесят шість тисяч п`ятсот двадцять п`ять гривень 08 копійок) судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 01.04.2026

Суддя Оксана ГУМЕГА