ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2026 р.м. ХарківСправа № 922/130/26

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Ломакіній О. В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут", м. Харків
до Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини", м. Харків
про стягнення 4058421,86 грн.
за участю представників учасників справи:

позивача - Власенко К.С.,

відповідача - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Харківенергозбут", звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини", відповідач, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь за договором про постачання електричної енергії споживачу № 195 від 21.12.2018 3% річних у сумі 708393,77 грн та інфляційні втрати у сумі 3350028,09 грн. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 20.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Процесуальний рух справи відображено у відповідних ухвалах суду.

05.02.2026 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує, та просить суд відмовити в його задоволенні. Також просить суд перевірити правильність розрахунку 3% річних в сумі 708393,77 грн та індексу інфляції в сумі 3350028,09 грн та зменшити розмір їх стягнення до 99%. В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що позивач звернувся до Відповідача з позовом про стягнення 3% річних та індексу інфляції за договором про постачання електричної енергії споживачу №195 від 21.12.2018. Проте, стягнення 3% річних та індексу інфляції за договором про постачання електричної енергії споживачу № 195 від 21.12.2018 вже було предметом судового розгляду по справі № 922/2451/25.

Також відповідач наголошує, що підприємство включено до переліку об`єктів державної власності, що підлягають приватизації, згідно наказу Фонду державного майна України № 764 від 08.06.2017, Розпорядження КМУ від 16.01.2019 року № 36-р; Згідно наказу Міністерства енергетики України від 04 червня 2024 року № 215 є підрядником підприємств паливно - енергетичного комплексу України (ПрАТ "Укргідроенерго", АТ "НАЕК "Енергоатом", ПАТ "Центренерго", ТОВ "ДТЕК"); Наказом Міністерства енергетики України від 31.01.2025 №45 АТ "Укренергомашини" визнано підприємством паливно-енергетичного комплексу критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період. У відповідності до наказу Міністерства економіки України від 09.02.2024 № 3661 є критично важливим підприємством для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період; Наказом Міністерства економіки України від 10.01.2025 №220 відповідачу продовжено статус критично важливого підприємства для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період. Включено до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, згідно постанови Кабінету Міністрів України № 83 від 04.03.2015. Основним акціонером та органом управління, якому належить контрольний пакет акцій відповідача, є Кабінет Міністрів України, що випливає із тексту розпорядження КМУ від 06.10.2023 року № 1228-р "Деякі питання управління акціонерним товариством "Українські енергетичні машини". Постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2022 № 643 підприємство також віднесено до категорії особливо важливих для економіки суб`єктів господарювання державного сектору економіки. Так, АТ "Українські енергетичні машини" є стратегічним підприємством державного сектору економіки України. Судове рішення про відмову у задоволенні позовної заяви допоможе зберегти сталу роботу нашого підприємства в умовах війни та продовжити виготовляти обладнання для відновлення об`єктів енергетичної інфраструктури України, пошкоджених внаслідок російських обстрілів.

Відповідач зауважує, що 28 лютого 2022 року Торгово-промислова палата України у листі №2024/02.0-7.1 засвідчила, що військова агресія РФ проти України та введення воєнного стану в Україні є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) та з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Повномасштабне вторгнення звело нанівець перспективи розвитку Відповідача, оскільки через економічні негаразди, масштабні руйнування стоїть питання про сам факт збереження Відповідача як суб`єкта господарювання. Можливим та обґрунтованим є врахування наявності воєнного стану як форс-мажорної обставини, що має наслідком звільнення відповідача від відповідальності за невиконання обов`язків по спірному договору і таке врахування може бути здійснено у загальному порядку, як це передбачено у листі Торгово-промислової палати №2024/02.0-7.1 від 28.02.2024 як на підставі даного листа, так і на підставі наданих доказів.

Також, відповідач вказує, що відповідач до 01.12.2021 не мав жодного відношення до позивача, оскільки не укладав з ним будь-яких договорів та не мав судових спорів. Договір №195 від 21.12.2018 укладався правопопередником відповідача. Зокрема, 01.12.2021 між відповідачем та Акціонерним товариством "Завод "Електроважмаш" були підписані передавальний Акт балансових рахунків, матеріальних цінностей та активів, згідно якого всі підтверджені належним чином права та обов`язки, зобов`язання перейшли від АТ "Завод "Електроважмаш" відповідачу. До відповідача була передана кредиторська заборгованість АТ "Завод "Електроважмаш" на суму більше 2 млрд. грн. більше ніж 260 кредиторів.

13.02.2026 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач не погоджується з запереченнями відповідача. Вказує на те, що предметом розгляду справи № 922/2451/25 є заборгованість за спожиту електричну енергію по договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 195УП від 21.12.2018 за період з червня 2024 року по квітень 2025 року. При цьому, предметом позову у справі № 922/130/26 є стягнення 3% річних та інфляційних втрат з несплату заборгованості за спожиту електричну енергію за період з липня 2021 року по червень 2022 року по договору про постачання електричної енергії споживачу №195 від 21.12.2018. Предмети спорів у справах № 922/2451/25 та №922/130/26 є різними, адже справи відрізняються за предметом позовних вимог, а також ґрунтуються на різних договорах, що додатково підтверджує відсутність тотожності правовідносин між сторонами та свідчить про самостійний характер кожної зі справ.

Також позивач вказує, що відповідачем також було підписано договір про постачання електричної енергії споживачу №195 від 21.12.2018, Заяву-приєднання до умов договору та Комерційну пропозицію № 4/1. З 01.12.2020 комерційну пропозицію №4/1 було змінено на Комерційну пропозицію №3 Ф-Р. Порядок розрахунків за договором № 195 визначається відповідно до Комерційної пропозиції №3 Ф-Р, яка є невід`ємним додатком до договору. Сторони, укладаючи договір про постачання електричної енергії споживачу №195 від 21.12.2018 року на умовах зазначеної Комерційної пропозиції, чітко визначили та погодили всі істотні умови договору, взаємні права та обов`язки кожної із сторін, а також відповідальність сторін у разі порушення умов договору. Правова позиція щодо правонаступництва стосовно майна, усіх залишків, прав та обов`язків Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" до АТ "УКРЕНЕРГОМАШИНИ" неодноразово викладалась Верховним Судом, зокрема і в постановах у справах №922/3979/21, №922/4650/21. В матеріалах справи відсутні будь - які докази отримання відповідачем сертифікату ТПП щодо наявності форс - мажорних обставин щодо укладеного між сторонами договору. Лист ТПП на який посилається відповідач, у свою чергу, констатує загальновідомий факт, що війна, загалом, належить до форс-мажорних обставин у випадку визнання цього контрагентом. Однак, самого цього факту (наявність Листа ТПП) недостатньо для встановлення правомірності невиконання особою зобов`язань- законом передбачений конкретний спосіб підтвердження форс-мажору шляхом отримання сертифікату ТПП. Водночас, такий сертифікат не має преюдиційного значення для суду - суд оцінюватиме його в сукупності з іншими доказами. Лист ТПП лише констатує факт без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні.

Позивач вказує, що проценти річних не є неустойкою і не мають штрафного характеру та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. Невиконання зобов`язань через вплив форс-мажорних обставин звільняє виключно від відповідальності за порушення зобов`язань та жодним чином не звільняє від виконання самого зобов`язання. Та більше, не звільняє від необхідності, за вимогою кредитора, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, оскільки таке зобов`язання є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, на які заборгованість за грошовим зобов`язанням підвищена в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання, зокрема, за період після прийняття судом відповідного рішення.

Позивач зауважує, що в умовах військового стану ПрАТ "ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ" забезпечує електроенергією також і підприємства критичної інфраструктури серед яких окрім відповідача і комунальні підприємства, лікарні, військові частини та інші бюджетні установи, розташовані на всій території України, для забезпечення електроенергією яких ПрАТ "ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ" здійснює закупівлю електричної енергії на ринку електричної енергії за ринковими цінами за попередньою оплатою, та в свою чергу має здійснювати своєчасні розрахунки з учасниками ринку. Систематичні неплатежі за електричну енергію та накопичення заборгованості призводять до неможливості виконання ПрАТ "ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ" своїх зобов`язань перед учасниками ринку, що може призвести до набуття Товариством статусу "преддефолтний"/"дефолтний", відповідно всі споживачі можуть перейти до постачальника "останньої надії" де тарифи на електричну енергію значно вищі ніж тарифи, за якими розраховуються споживачі ПрАТ "ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ", а, отже, допустити виникнення такої ситуації у військовий час та подовжувати договірні відносини з великими боржниками Товариство не має права.

17.03.2026 до суду від відповідача надійшло повторне клопотання про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат на 99%. Відповідач вказує, що до відповідача була передана кредиторська заборгованість АТ "Завод "Електроважмаш" на суму до 2 млрд. грн. більше ніж 260 кредиторів. На дату передавального Акту станом на 30.11.2021 р на рахунках АТ "Завод "Електроважмаш" нараховувалось лише 46 тис. грн. Територія та майно відповідача неодноразово були піддані обстрілам, в результаті чого зазнали руйнувань та пошкоджень, що підтверджується Витягами з ЄРДР, рапортами на адресу начальника відділу Спеціальної поліції ГУНП в Харківській області, експертними висновками. Постановами Управління Служби безпеки в Харківській області АТ "Укренергомашини" визнано потерпілою особою у 8-ми досудових (кримінальних) провадженнях. Одночасно з цим, АТ "Укренергомашини" є стратегічним підприємством державного сектору економіки України. Якщо АТ "Укренергомашини" буде використовувати кошти замовників на інші цілі, зокрема, сплату штрафних (компенсаційних) санкцій, як-то 3% річних та інфляційних втрат, відповідач фактично зупинить господарську діяльність, у зв`язку із чим поставить під загрозу виконання взятих підприємством стратегічних зобов`язань перед Державою, а враховуючи військові дії ці зобов`язання в умовах посягань на свободу та суверенітет України є першочерговими для Держави, оскільки від злагодженої роботи учасників Об`єднаної енергетичної системи України, до яких входить, як вже зазначено вище, і відповідач, напряму залежить збереження незалежності та свободи України, як суверенної Держави. Відповідач, в кінцевому рахунку, не спроможний повертати навіть ще й отримані кредити. Відповідач вважає, що не має бути під час війни обтяжено значними штрафними (компенсаційними) санкціями стратегічне підприємство, від роботи якого безпосередньо залежить енергозабезпечення та оборона держави, а також злагоджена робота Об`єднаної енергетичної системи України.

23.03.2026 до суду від позивача надійшли заперечення на клопотання про зменшення до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, в яких позивач зазначає, що три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому зменшення судом процентів річних можливе лише до такого розміру, тобто не менше ніж три проценти річних. Інфляційні втрати не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, вони, як уже зазначалося, входять до складу грошового зобов`язання і є способом захисту майнового права та інтересу. Тому, не підлягає зменшенню розміру інфляційних втрат.

У судовому засіданні 23.03.2026 представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Відповідач правом на участь представника у судовому засіданні не скористався. Про місце, дату та час проведення судових засідань відповідач повідомлявся належним чином, відповідно до ст. ст. 120, 121 ГПК України.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

У зв`язку з відокремлення функції з розподілу електричної енергії від функцій постачання електричної енергії, що визначено положеннями Закону України "Про ринок електричної енергії" від 13.04.2017 (далі - Закон), з 01.01.2019 ПрАТ "Харківенергозбут" (далі - позивач, постачальник) є постачальником електричної енергії за вільними цінами на підставі Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 19.06.2018 № 505 .

ПрАТ "Харківенергозбут", як постачальник електричної енергії за вільними цінами, здійснює постачання електричної енергії з 01.01.2019 у порядку, визначеному Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою НКРЕКП від 14.06.2018 № 312 (далі - Правила), та на умовах договору постачання електричної енергії споживачу.

На виконання пункту 13 розділу XVII Закону під час здійснення заходів з відокремлення було створено електропостачальника ПрАТ "Харківенергозбут", а АТ "Харківобленерго" виконує функції з розподілу електричної енергії на території Харківської області та є оператором системи розподілу.

Відповідно до статті 4 Закону учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами. (ч. 2 ст. 56 Закону).

Пунктом 3.2.1 Правил передбачено, що електропостачальники, які постачають електричну енергію споживачам на роздрібному ринку, мають самостійно розробити форму відповідного договору на основі примірного чи типового договору, який є додатком до цих Правил. Розроблені форми договорів електропостачальники мають оприлюднювати на своїх офіційних веб-сайтах.

У відповідності до п. 3.1.7 Правил електропостачальник має надати письмовий примірник договору, підписаний з його боку лише на вимогу споживача.

Статтею 181 ГК України внормовано, що сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Відповідно до п. 3.2.5 Правил укладення споживачем договору про постачання електричної енергії споживачу відбувається шляхом приєднання споживача до договору на умовах обраної споживачем комерційної пропозиції, для чого споживач подає такому електропостачальнику заяву-приєднання.

Згідно п.3.2.10 за наявності публічних комерційних пропозицій електропостачальник розміщує на веб сайті та в центрах обслуговування споживачів бланк заяви-приєднання до договору постачання електричної енергії споживачу.

Публічний договір постачання електричної енергії споживачу, комерційні пропозиції та заява-приєднання розміщені на офіційному сайті ПрАТ "Харківенергозбут": www.zbutenergo.kharkov.ua.

Так, ураховуючи наведені приписи, та те, що Акціонерне товариство "Українські енергетичні машини" (далі - відповідач, споживач) було надано до Товариства підписану заяву - приєднання до умов договору про постачання електричної енергії споживачу на умовах комерційної пропозиції № 4/1 (копія підписаної заяви - приєднання, комерційної пропозиції додані до позовної заяви), фактично споживалась електрична енергія (двосторонньо підписані акти приймання - передачі електричної енергії додані до позовної заяви) та оплачені рахунки - договір про постачання електричної енергії споживачу № 195 від 21.12.2018 (далі - договір) вважається укладеним.

Згідно з п.п. 4.12, 4.13 розділу IV Правил розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії.

У відповідності до п. 4.3 Правил дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.

За вимогами п. 9.1.1 Розділу ІХ Кодексу комерційного обліку електричної енергії обмін даними між адміністратором комерційного обліку, постачальником послуг комерційного обліку та учасниками ринку здійснюється у вигляді електронних документів відповідно до стандартів інформаційного обміну Датахаб, що розробляються адміністратором комерційного обліку та затверджуються Регулятором.

Отже, розрахунки за спожиту електроенергію Акціонерне Товариство "Українські енергетичні машини" ПрАТ "Харківенергозбут" проведені на підставі переданих у відповідності до наведених вимог показів приладу обліку від операторів системи розподілу - АТ "Харківобленерго".

Акціонерне товариство "Українські енергетичні машини" приєдналося до умов договору №195 з 21.12.2018 шляхом підписання заяви-приєднання на умовах комерційної пропозиції.

01.12.2021 Фондом державного майна було проведено позачергові збори акціонерного товариства "Українські енергетичні машини", за результатами яких затверджено передавальний акт балансових рахунків, матеріальних цінностей та активів від акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" до акціонерного товариства "Українські енергетичні машини".

Відповідно до передавального акта всі активи, зобов`язання, майно, права та обов`язки товариства, що приєднується, передаються товариству - правонаступнику в порядку та на умовах, встановлених чинним законодавством України.

Відповідно до п 1.4. Статуту акціонерного товариства "Українські енергетичні машини", затвердженого протоколом спільних позачергових загальних зборів акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" та акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" від 23.12.2021 № 32/2021, акціонерне товариство "Українські енергетичні машини" є правонаступником всіх прав та обов`язків акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" внаслідок приєднання останнього відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.08.2021 № 1005-р "Про погодження реорганізації акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" шляхом приєднання до акціонерного товариства "Турбоатом".

20.01.2022 між Приватним акціонерним товариством "Харківенергозбут" та Акціонерним товариством "Українські енергетичні машини" було укладено додаткову угоду до договору про постачання електричної енергії споживачу від 21.12.2018 №195, відповідно до якої змінено назву споживача з "Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" () на назву "Акціонерне товариство "Українські енергетичні машини" (), (документи додаються до позовної заяви).

З 01.12.2020 комерційну пропозицію № 4/1 було змінено на Комерційну пропозицію № 3 Ф-Р.

Порядок розрахунків за договором №195 визначається відповідно до Комерційної пропозиції №3 Ф-Р, яка є невід`ємним додатком до договору.

Згідно п. 2.1 договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Відповідно до п.5.5 договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Пунктом 5.6 та п. 5.10 договору передбачено, що оплата вартості електричної енергії здійснюється споживачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника.

Згідно з п. 5.7 договору оплата рахунка постачальника має бути здійснена споживачем у строк, визначений в комерційній пропозиції. За умовами п.4 комерційної пропозиції №3 Ф-Р, розрахунковим періодом є календарний місяць; остаточний розрахунок споживача за електричну енергію за розрахунковий період здійснюється відповідно до фактичного обсягу електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом), на підставі виставленого рахунку споживачу постачальником, в якому зазначаються суми до сплати за використану електричну енергію.

Відповідно до п.6.2 договору споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами цього договору.

Пунктом 5 комерційної пропозиції №3 Ф-Р, встановлено, що рахунок за спожиту електричну енергію має бути оплачений протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка споживачем.

У відповідності до п. 5.8 договору якщо споживач не здійснив оплату за цим договором в строки, передбачені комерційною пропозицією, постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії споживачу у порядку, визначеному ПРРЕЕ. У разі порушення споживачем строків оплати постачальник має право вимагати сплату пені. Пеня нараховується за кожен прострочений день оплати. Споживач сплачує за вимогою постачальника пеню у розмірі, що зазначається у комерційній пропозиції.

Пунктом п. 8 комерційної пропозиції №3 Ф-Р передбачено, що у разі порушення споживачем строків оплати електричної енергії, передбачених п. 4 та п. 5 комерційної пропозиції, постачальник проводить нарахування за весь час прострочення, у тому числі за день оплати: пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюються нарахування, від суми боргу, за кожен день прострочки; 3% річних з простроченої суми. При цьому, сума грошового зобов`язання за договором повинна бути оплачена споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції. Суми пені, 3% річних та індексу інфляції повинні бути сплачені протягом 5 робочих днів від дня його отримання споживачем.

Згідно з переданими даними від АТ "Харківобленерго" відповідачу проведено нарахування та за результатами розрахункового періоду було сформовано та виставлено рахунки за спожиту електричну енергію:

- за липень 2021 року на суму разом з ПДВ282110,64 грн. відповідачем за липень 2021 спожито 167 923 кВт*год згідно фактичних даних, а саме: двосторонньо підписаного Акту приймання-передачі електричної енергії за липень 2021 року. Рахунок та акт приймання-передачі електричної енергії за липень 2021, було отримано 09.08.2021 уповноваженою особо відповідно до Розпорядження від 06.07.2021 № 110 про призначення відповідальної особи на отримання рахунків. Строк оплати рахунку до 16.08.2021 року.

- за серпень 2021 року на суму разом з ПДВ 282359,28 грн. відповідачем за серпень 2021 спожито 168071 кВт*год згідно фактичних даних, а саме: двосторонньо підписаного Акту приймання-передачі електричної енергії за серпень 2021 року (додається). Рахунок та акт приймання-передачі електричної енергії за серпень 2021, було отримано 09.09.2021 уповноваженою особо відповідно до Розпорядження від 06.07.2021 № 110 про призначення відповідальної особи на отримання рахунків. Строк оплати рахунку до 16.09.2021 року.

- за вересень 2021 року на суму разом з ПДВ 156023,28 грн. відповідачем за вересень 2021 спожито 92871 кВт*год згідно фактичних даних, а саме: двосторонньо підписаного Акту приймання-передачі електричної енергії за вересень 2021 року. Рахунок та акт приймання-передачі електричної енергії за вересень 2021, було отримано 08.10.2021 уповноваженою особо відповідно до Розпорядження від 06.07.2021 № 110 про призначення відповідальної особи на отримання рахунків. Строк оплати рахунку до 19.10.2021 року.

- за жовтень 2021 року на суму разом з ПДВ 516746,16 грн. відповідачем за жовтень 2021 спожито 307587 кВт*год згідно фактичних даних, а саме: двосторонньо підписаного Акту приймання-передачі електричної енергії за жовтень 2021 року. Рахунок та акт приймання-передачі електричної енергії за жовтень 2021, було отримано 09.11.2021 уповноваженою особо відповідно до Розпорядження від 06.07.2021 № 110 про призначення відповідальної особи на отримання рахунків. Строк оплати рахунку до 16.11.2021 року.

- за листопад 2021 року на суму разом з ПДВ 228170,88 грн. відповідачем за листопад 2021 спожито 135816 кВт*год згідно фактичних даних, а саме: двосторонньо підписаного Акту приймання-передачі електричної енергії за листопад 2021 року. Рахунок та акт приймання-передачі електричної енергії за листопад 2021, було отримано 09.12.2021 уповноваженою особо відповідно до Розпорядження від 06.07.2021 № 110 про призначення відповідальної особи на отримання рахунків. Строк оплати рахунку до 16.12.2021 року.

- за грудень 2021 року на суму разом з ПДВ 448686,00 грн. відповідачем за грудень 2021 спожито 267075 кВт*год згідно фактичних даних, а саме: двосторонньо підписаного Акту приймання-передачі електричної енергії за грудень 2021 року. Рахунок та акт приймання-передачі електричної енергії за грудень 2021, було отримано 11.01.2022 уповноваженою особо відповідно до Розпорядження від 06.07.2021 №110 про призначення відповідальної особи на отримання рахунків. Строк оплати рахунку до 18.01.2022 року.

- за січень 2022 року на суму разом з ПДВ 7393327,86 грн. відповідачем за січень 2022 спожито 1921150 кВт*год. Рахунок та акт приймання-передачі електричної енергії за січень 2022, було отримано 09.02.2022 уповноваженою особо відповідно до Розпорядження від 06.07.2021 № 110 про призначення відповідальної особи на отримання рахунків. Строк оплати рахунку до 23.02.2022 року.

31.01.2022 сплачено за спожиту електричну енергію за грудень 2021 року у сумі 1000000,00 грн. згідно платіжного доручення № 889 від 31.01.2022.

- за лютий 2022 року на суму разом з ПДВ 5689555,68 грн. відповідачем за лютий 2022 спожито 1905987 кВт*год згідно фактичних даних, а саме: двосторонньо підписаного Акту приймання-передачі електричної енергії за лютий 2022 року. Рахунок та акт приймання-передачі електричної енергії за лютий 2022 року, було направлено відповідачу засобами поштового зв`язку 04.10.2022. Строк оплати рахунку до 18.10.2022 року.

03.02.2022 сплачено за спожиту електричну енергію за грудень 2021 у сумі у сумі 1000000,00 грн. згідно платіжного доручення № 1042 від 03.02.2022.

14.02.2022 сплачено за спожиту електричну енергію за грудень 2021 року у сумі 734084,44 грн. згідно платіжного доручення № 1583 від 14.02.2022.

- за березень 2022 року на суму разом з ПДВ 2110339,28 грн. відповідачем за березень 2022 спожито 709638 кВт*год згідно фактичних даних, а саме: двосторонньо підписаного Акту приймання-передачі електричної енергії за березень 2022 року. Рахунок та акт приймання-передачі електричної енергії за березень 2022 року, було направлено відповідачу засобами поштового зв`язку 04.10.2022. Строк оплати рахунку до 18.10.2022 року.

- за квітень 2022 року на суму разом з ПДВ 1682942,51 грн. відповідачем за квітень 2022 спожито 564528 кВт*год згідно фактичних даних, а саме: двосторонньо підписаного Акту приймання-передачі електричної енергії за квітень 2022 року. Рахунок та акт приймання-передачі електричної енергії за квітень 2022 року, було направлено відповідачу засобами поштового зв`язку 04.10.2022. Строк оплати рахунку до 18.10.2022 року.

- за травень 2022 року на суму разом з ПДВ 1736609,14 грн. відповідачем за травень 2022 спожито 548702 кВт*год згідно фактичних даних, а саме: двосторонньо підписаного Акту приймання-передачі електричної енергії за травень 2022 року. Рахунок та акт приймання-передачі електричної енергії за травень 2022 року, було направлено відповідачу засобами поштового зв`язку 04.10.2022. Строк оплати рахунку до 18.10.2022 року.

- за червень 2022 року на суму разом з ПДВ 962428,61 грн. відповідачем за червень 2022 спожито 303763 кВт*год згідно фактичних даних, а саме: двосторонньо підписаного Акту приймання-передачі електричної енергії за червень 2022 року. Рахунок та акт приймання-передачі електричної енергії за червень 2022, було отримано 08.07.2022 уповноваженою особо відповідно до Розпорядження від 12.01.2022 № 236/30-9 про призначення відповідальної особи на отримання рахунків. Строк оплати рахунку до 22.07.2022 року.

13.06.2022 сплачено за спожиту електричну енергію за грудень 2021 року у сумі 150000,00 грн. згідно платіжного доручення № 2305 від 13.06.2022.

- за липень 2022 року на суму разом з ПДВ -771847,34 грн. Обсяг спожитої електричної енергії -269028 кВт*год. Рахунок за електричну енергію за липень 2022 року та Акту приймання-передачі електричної енергії за липень 2022 року було відправлено засобами поштового зв`язку 12.08.2022 У зв`язку з тим що, у липні 2022 року оператором системи розподілу було передано обсяг спожитої електричної енергії -269028 кВт*год. (мінус 269028 кВт*год.) на суму разом з ПДВ - 771847,34 грн. (мінус 771 847,34 грн.), було здійснено перерахунок попередніх періодів, а саме за березень 2022 року, внаслідок чого заборгованість за спожиту електричну енергію за березень 2022 року складає 1338551,94 грн.

- за серпень 2022 року на суму разом з ПДВ -1256573,79 грн. Обсяг спожитої електричної енергії -414636 кВт*год. Рахунок за електричну енергію за серпень 2022 року та Акту приймання-передачі електричної енергії за серпень 2022 року було відправлено засобами поштового зв`язку 14.09.2022.

У зв`язку з тим що, у серпні 2022 року оператором системи розподілу було передано обсяг спожитої електричної енергії -414636 кВт*год. (мінус 414 636 кВт*год.) на суму разом з ПДВ - 1256573,79 грн. (мінус 1256573,79 грн.), було здійснено перерахунок попередніх періодів, а саме за квітень 2022 року та травень 2022 року, внаслідок чого заборгованість за спожиту електричну енергію за квітень 2022 року складає 1086981,07 грн, за травень 2022 року складає 1075996,79 грн.

Заборгованість за спожиту електричну енергію за період з липня 2021 року по червень 2021 року визнана рішенням Господарського суду Харківської області від 10.02.2022 року у справі № 922/4541/21 та рішенням Господарського суду Харківської області від 21.06.2023 у справі № 922/640/23, не є предметом спору та вказана для пояснення нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Рахунки з доказами їх отримання представником відповідача (розпорядження про відповідальну особу додається) або направлення засобами поштового зв`язку містяться у додатках до позовної заяви. Двосторонньо підписані (без зауважень) акти приймання-передачі електричної енергії, відповідно до яких виставлено рахунки, додані до позовної заяви.

Слід зазначити, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством (п. 9.1 договору).

Пунктом п.8 комерційної пропозиції № 3 Ф-Р передбачено, що у разі порушення споживачем строків оплати електричної енергії, передбачених п. 4 та п. 5 комерційної пропозиції, постачальник проводить нарахування за весь час прострочення, у тому числі за день оплати: пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюються нарахування, від суми боргу, за кожен день прострочки; 3% річних з простроченої суми. При цьому, сума грошового зобов`язання за договором повинна бути оплачена споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції. Суми пені, 3% річних та індексу інфляції повинні бути сплачені протягом 5 робочих днів від дня його отримання споживачем.

У зв`язку з несплатою або частковою несвоєчасною сплатою за спожиту електричну енергію за договором № 195 в обумовлений термін відповідачу нараховано 3% річних та інфляційні втрати.

ПрАТ "Харківенергозбут" як постачальник, виконав свої зобов`язання по договору у повному обсязі, але відповідач умови договору щодо своєчасної сплати спожитої електричної енергії у встановлені договором строки не виконав, внаслідок чого відповідачу за період з 01.08.2024 по 18.10.2025 станом на 01.11.2025 нараховано 3% річних в розмірі 708393,77 грн та інфляційні втрати за період з вересня 2024 року по жовтень 2025 року станом на 01.11.2025 в розмірі 3350028,09 грн.

Акт звіряння розрахунків та рахунки на оплату 3% річних, індексу інфляції за договором № 195 були відправлені засобами поштового зв`язку.

Загальна сума заборгованості відповідача за договором про постачання електричної енергії споживачу №195 станом на 01.11.2025 року становить 4058421,86 грн.

Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 626 - 629 ЦК України).

Згідно ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Такий висновок наведено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 звернула увагу на те, що інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі № 657/1024/16-ц зауважила, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 вказала, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Позивач просить суд стягнути з відповідача три проценти річних у розмірі 708393,77 грн за період з 01.08.2024 по 18.10.2025 станом на 01.11.2025 та інфляційні втрати у розмірі 3350028,09 грн за період з вересня 2024 по жовтень 2025 року станом на 01.11.2025.

Перевіривши правильність нарахування процентів річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України та умовам договору, та є обґрунтованим.

При цьому, суд не приймає твердження відповідача про те, що 3% річних та індексу інфляції за договором про постачання електричної енергії споживачу №195 від 21.12.2018 вже було предметом судового розгляду по справі № 922/2451/25, оскільки предметом розгляду справи № 922/2451/25 була заборгованість відповідача за спожиту електричну енергію за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг 195УП від 21.12.2018 в сумі 6992373,60 грн за період з червня 2024 року по квітень 2025 року, три проценти річних у сумі 427296,43 грн та інфляційні втрати у сумі 1759383,96 грн.

Посилання відповідача на те, що він не має жодного відношення до позивача, оскільки не укладав з ним будь-яких договорів та не мав судових спорів, а договір № 195 від 21.12.2018 укладався правопопередником відповідача, суд також не приймає оскільки, 01.12.2021 Фондом державного майна України було проведено позачергові збори АТ "Українські енергетичні машини", за результатами яких затверджено передавальний акт балансових рахунків, матеріальних цінностей та активів від АТ "Завод "Електроважмаш" до АТ "Українські енергетичні машини". Відповідно до передавального акта, всі активи, зобов`язання, майно, права та обов`язки товариства, що приєднується, передаються товариству - правонаступнику в порядку та на умовах, встановлених чинним законодавством України.

Відповідно до п.1.4 Статуту АТ "Українські енергетичні машини", затвердженого протоколом спільних позачергових загальних зборів АТ "Українські енергетичні машини" та АТ "Завод "Електроважмаш" від 23.12.2021 №32/2021, АТ "Українські енергетичні машини" є правонаступником всіх прав та обов`язків АТ "Завод "Електроважмаш" внаслідок приєднання останнього відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.08.2021 №1005-р "Про погодження реорганізації Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" шляхом приєднання до Акціонерного товариства "Турбоатом".

Більш того, 20.01.2022 між ПрАТ "Харківенергозбут" та АТ "Українські енергетичні машини" було укладено додаткову угоду до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 21.12.2018 №195 УП, відповідно до якої змінено назву споживача з "Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" на назву "Акціонерне товариство "Українські енергетичні машини" та підписано заяву-приєднання до спірного договору.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованих трьох процентів річних та інфляційних втрат, суд зазначає таке.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 Цивільного кодексуУкраїни).

Оскільки сторони не встановлювали в договорі іншого розміру процентів річних, то у цій справі до спірних правовідносин щодо нарахування процентів річних на заборгованість слід застосовувати положення частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.

За змістом вищенаведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Такі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), від 07 лютого 2024 року у справі № 910/3831/22 (провадження № 12-45гс23).

Інфляційні втрати та проценти річних є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання і входять до складу такого зобов`язання (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18).

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

У справі № 902/417/18 зроблено загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, тоді як підстави для такого зменшення процентів річних суд повинен установлювати вкожному конкретному випадку.

Законодавство не містить переліку підстав для зменшення процентів річних. Такими підставами можуть бути, зокрема, дії боржника, спрямовані на належне виконання зобов`язання, ступінь вини боржника, міра виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, інші інтереси сторін, дії чи бездіяльність кредитора, очевидна неспівмірність заявленої суми процентів річних порівняно із сумою боргу, а також інші підстави, підтверджені конкретними обставинами справи.

Заявляти про наявність підстав для зменшення процентів річних та доводити, що вони підтверджуються конкретними обставинами справи, має саме боржник, а суд з огляду на наявні в матеріалах справи докази має надати оцінку обґрунтованості таких доводів та вирішити питання про можливість зменшення процентів річних.

Також, при вирішенні питання про зменшення процентів річних суд має враховувати принципи розумності, справедливості, пропорційності та дотримуватись балансу між інтересами боржника і кредитора.

До того ж у постанові від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22 (провадження № 12-4гс24) Велика Палата Верховного Суду зазначала, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів.

З огляду на зазначені правові висновки Верховного Суду та наведені в цій постанові висновки Великої Палати Верховного Суду, враховуючи правову природу процентів річних як визначеної законом плати боржника за користування грошовими коштами кредитора, їх розмір може бути зменшено.

Втім, суд при визначенні розміру, до якого можна зменшити проценти річних, обмежений нормою частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка визначає, що боржник має сплатити кредитору три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) від простроченої суми.

Отже, саме три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому зменшення судом процентів річних можливе лише до такого розміру, тобто не менше ніж три проценти річних.

Відтак, розмір процентів річних, який становить законодавчо встановлений розмір трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), в даному випадку, не підлягає зменшенню судом.

Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (Методологічні положення щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519).

Інфляційні втрати є наслідком інфляційних процесів в економіці, вони об`єктивно виникають унаслідок знецінення грошових коштів, а їх стягнення є компенсацією за понесені втрати.

Компенсація кредитору інфляційних втрат згідно з положеннями частини другої статті 625 Цивільного кодексу України є мінімальною гарантією захисту його інтересів, яка забезпечує збереження цінності грошових коштів протягом прострочення оплати боржником відповідних товарів, робіт чи послуг.

Інфляційні втрати не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, вони, як уже зазначалося, входять до складу грошового зобов`язання і є способом захисту майнового права та інтересу. Тому, на відміну від процентів річних, суд не може зменшити розмір інфляційних втрат.

Верховний Суд у своїй практиці послідовно дотримується правової позиції щодо неможливості зменшення розміру інфляційних втрат - висновки про це викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 жовтня 2023 року у справі № 904/4334/22, від 24 січня 2024 року у справі № 917/991/22, від 01 жовтня 2024 року у справі № 910/18091/23 та від 05 листопада 2024 року у справі № 902/43/24, а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 712/4975/22.

З огляду на наведене доводи відповідача про те, що суд за певних обставин може зменшити розмір інфляційних втрат, є необґрунтованими.

Така правова позиція щодо можливості зменшення трьох процентів річних та інфляційних страт викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі №903/602/24.

Щодо посилань відповідача на форс-мажорні обставини, суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 13.09.2023 у справі № 910/8741/22, досліджуючи питання щодо форс-мажору в контексті застосування частини 2 статті 625 ЦК України, зазначив, що форс-мажор не звільняє сторін договору від виконання зобов`язань і не змінює строків такого виконання. Цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме від відповідальності за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань на період існування форс-мажору.

Нарахування у вигляді інфляційних втрат та трьох процентів річних, що передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, за своєю правовою природою не є правовою відповідальністю (штрафними санкціями), встановленою ст. 611 ЦК України, тому правила щодо звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання у випадку настання непереборної сили (форс-мажору), визначені ст. 617 ЦК України не підлягають застосуванню до акцесорного зобов`язання, передбаченого ч. 2 ст. 625 ЦК України, щодо сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми.

Більш того, статтею 617 ЦК України встановлені загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, тоді як стаття 625 цього Кодексу є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання.

Щодо посилань відповідача на віднесення його до категорії особливо важливих для економіки суб`єктів господарювання державного сектору економіки, з урахуванням аргументів позивача, суд зазначає, що статус відповідача не створює йому в силу принципу рівності сторін додаткових привілеїв, оскільки позивач, як господарюючий суб`єкт також вимушений здійснювати свою господарську діяльність в умовах воєнного стану та має правові очікування на виконання контрагентом своїх господарських зобов`язань, що сприятиме здійсненню позивачем господарської діяльності в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для задоволення позову у повному обсязі як обґрунтованого та не спростованого відповідачем. В задоволенні клопотання відповідача щодо зменшення 3% річних та інфляційних слід відмовити.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010).

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 509,525,526,530,610,612,655,712, 714 ЦК України, ст.ст. 12,13,73,74,76-79,91,129,232,233,236 - 241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" (просп. Героїв Харкова, буд. 199, м. Харків, 61057 ) на користь Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (вул. Гоголя, буд. 10, м. Харків, 61037, ), за договором про постачання електричної енергії споживачу № 195 від 21.12.2018 3% річних у сумі 708393,77 грн, інфляційні втрати у сумі 3350028,09 грн та витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у сумі 48701,10 грн на п/р із спеціальним режимом використання в філії на ХОУ АТ «Ощадбанк» НОМЕР_1 , МФО 351823, .

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повне рішення складено "01" квітня 2026 р.

СуддяЛ.В. Шарко