ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

30.03.2026р. Справа № 905/169/25

Господарський суд Донецької області у складі судді Величко Н.В.,

при секретарі Кравець А.Є., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 )

про грошові вимоги до боржника у сумі 62272,31 грн. (вх.№ 2825/25 від 25.04.2025), -

у справі № 905/169/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «КРАСНОЛИМАНСЬКЕ» (),

розпорядник майна арбітражний керуючий Карауш Ю.В., -

за участю представників: не з`явились, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 26.03.2025 у справі №905/169/25, залишеною без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 07.05.2025 та постановою Верховного суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 24.09.2025, відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «КРАСНОЛИМАНСЬКЕ»; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном строком 170 календарних днів; призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Карауш Юлію Вікторівну; вирішені інші процедурні питання.

На офіційній сторінці Верховного Суду веб-порталу Судова влада України опубліковано оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність Товариства з обмеженою відповідальністю «КРАСНОЛИМАНСЬКЕ» (№ 75623 від 26.03.2025).

24.04.2025, тобто в межах строку, визначеного частиною 1 статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Трун Ольга Валентинівна, подано заяву про грошові вимоги до боржника у сумі 62272,31 грн. (вх.№ 2825/25 від 25.04.2025).

На підтвердження вимог надано суду наступні документи: правовстановлюючі документи представника заявника, довідка про реєстрацію місця проживання особи, паспортні дані та картка платника податків ОСОБА_1 , розрахунковий листок за серпень 2024 року, адвокатський запит від 18 вересня 2024 року з доказами направлення з описом вкладення, виписки АТ КБ «ПриватБанк» про рух коштів по рахунку, довідка, сформована засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України про індивідуальні відомості про застраховану особу від 18.11.2024, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.04.2025 року по справі №199/9477/24 (провадження №2/199/894/25), витяг з трудової книжки, ухвала суду від 22.11.2024 по справі №199/9477/24 (провадження 2/199/4067/24).

Ухвалою від 30.04.2025 судом відкладено вирішення питання щодо прийняття заяви ОСОБА_1 про грошові вимоги до боржника до повернення матеріалів справи № 905/169/25 на адресу Господарського суду Донецької області.

Згідно ухвали суду від 23.06.2025 прийнято заяву ОСОБА_1 із вимогами на суму 62272,31 грн. (вх.№ 2825/25 від 25.04.2025) до боржника та призначено її до розгляду у попередньому засіданні.

Попереднє засідання відкладалось та оголошувались перерви з постановлянням відповідних ухвал суду. Згідно ухвали від 23.03.2026 призначено попереднє засідання на 30.03.2026, визнано явку представників сторін не обов`язковою, вирішені інші процедурні питання.

Про хід справи та про дату судового засідання учасники справи повідомлені в системі "Електронний суд" та шляхом оприлюднення на офіційній сторінці Господарського суду Донецької області веб-портала Судова влада України відповідних оголошень.

Також, всі процесуальні акти суду у цій справі оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень веб-порталу Судова влада України в мережі Інтернет, відомості якого є офіційними та загальнодоступними для безоплатного перегляду згідно Закону України "Про доступ до судових рішень", що свідчить про наявність додаткової можливості у сторін ознайомитись із судовими рішеннями у даній справі.

ТОВ «КРАСНОЛИМАНСЬКЕ» подав 10.11.2025 в системі «Електронний суд» додаткові пояснення про результати розгляду між іншим заяви ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника (вх. № 01-41/10518/25), в яких в пункті 119 вказує, що частково визнає грошові вимоги на суму 47235,24 грн. (заборгованість по заробітній платі), а заявлена кредитором сума у розмірі 62272,31 грн. значно перевищує фактичну заборгованість.

Також, ТОВ «КРАСНОЛИМАНСЬКЕ» у поданих додаткових поясненнях у справі (вх.№ 7085/25 від 17.11.2025), між іншим зазначає, що представником ОСОБА_1 - адвокатом Трун О.В. не було надано належних доказів наявності повноважень виступати від імені заявника з кредиторськими вимогами у даній справі, тому просить залишити таку заяву з кредиторськими вимогами без розгляду або відмовити у їх визнанні через відсутність належного підтвердження представництва.

Розпорядником майна подано до суду повідомлення про результати розгляду грошових вимог кредитора до боржника (вх.№ 01-41/11528/25 від 15.12.25), в якому, зокрема в пункті 96, зазначено, що частково визнано грошові вимоги кредитора на загальну суму 47235,24 грн. (заборгованість по заробітній платі).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі КУзПБ) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законами України. Застосування положень ГПК України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених КУзПБ.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч. 1 ст. 202 ГПК України).

В судовому засіданні 30.03.2026 сторони участі не приймали, письмових пояснень чи доказів додатково не подавали, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що за умовами ч.1 ст. 202 ГПК України не перешкоджає розгляду заяви ОСОБА_1 про грошові вимоги до боржника у цьому попередньому засіданні за наявними документами.

Розглянувши клопотання боржника, викладене у додаткових поясненнях (вх.№ 7085/25 від 17.11.2025), зокрема про залишення заяв з кредиторськими вимогами без розгляду через відсутність належного підтвердження представництва, суд не знаходить підстав для його задоволення за відсутністю документального підтвердження наведених ТОВ «КРАСНОЛИМАНСЬКЕ» аргументів. Як свідчать матеріали справи, повноваження представника ОСОБА_1 - адвоката Трун О.В. підтверджуються копією ордеру серії АН № 1673224 від 23.04.2025 та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДН № 4119 від 22.03.2019, поданими разом із заявою про кредиторські вимоги до боржника, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 60 ГПК України.

Згідно ч.2 ст. 47 КУзПБ, у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна. За результатами розгляду вимог окремого кредитора господарський суд постановляє ухвалу про їх визнання чи відхилення (повністю або частково), що не може бути оскаржена окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання.

Кредитори за вимогами щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також за вимогами щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю громадян, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування мають право подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують. (Абзац шостий частини другої статті 45 КУзПБ).

Заяви кредиторів за вимогами щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також за вимогами щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю громадян, стосовно яких є заперечення боржника, розглядаються згідно з цим Кодексом (частина 7 ст. 45 КУзПБ).

Законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог. Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України).

Покладення обов`язку доказування обґрунтованості відповідними доказами своїх вимог до боржника саме на кредитора не позбавляє його права на власний розсуд подавати суду ті чи інші докази, що дозволяє суду застосовувати принцип диспозитивності господарського судочинства та приймати рішення про визнання чи відмову у визнанні вимог кредитора, виходячи з тієї сукупності доказів, яка надана кредитором-заявником грошових вимог (постанова від 27.08.2020 у справі № 911/2498/18; від 13.09.2022 у справі № 904/6251/20).

Завданням господарського суду є перевірка заявлених до боржника грошових вимог кредиторів, які можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, та/або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору. Господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником.

Як встановлено судом з наданих документів, ОСОБА_1 звертався до суду із цивільним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення невиплаченої заробітної плати та компенсації за дні невикористаної відпустки.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог посилався на те, що він із 15.04.2024 року перебував у трудових відносинах із відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на посаді гірника підземного 3-го розряду з повним підземним робочим днем у шахті тимчасово, із подальшим переведенням на посаду гірника підземного 3-го розряду з повним підземним робочим днем у шахті постійно. 27.08.2024 року позивач був звільнений із роботи за ст. 38 КЗпП України. У порушення норм трудового законодавства при звільненні із ОСОБА_1 не було проведено остаточного розрахунку та залишилася невиплаченою заробітна плата. Розмір заборгованості позивачу невідомий, оскільки про належні йому нараховані та невиплачені суми роботодавець його не повідомив. Відповідно до довідки про заробітну плату, за період із 15.04.2024 року по 27.08.2024 року відповідачем нарахована заробітна плата у розмірі 171483,64 грн. (після утримання обов`язкових платежів та зборів). Однак, згідно з випискою по рахунку ОСОБА_1 за період із 15.04.2024 року по 27.08.2024 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» перераховано позивачу заробітну плату у розмірі 114573,26 грн.. Отже, розмір заборгованості по сплаті заробітної плати складає 56910,38 грн. Крім того, позивач зазначав, що у нього наявні дні невикористаної відпустки у кількості 12 днів. ОСОБА_1 було самостійно здійснено розрахунок розміру компенсації за дні невикористаної відпустки, який складає 5361,93 грн. (16092,04/365*12). Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 56910,38 грн., а також компенсацію за дні невикористаної відпустки у розмірі 5361,93 грн. та судові витрати.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.04.2025 по справі № 199/9477/24 (провадження №2/199/894/25) позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення невиплаченої заробітної плати та компенсації за дні невикористаної відпустки, - задоволено частково. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», , здійснити нарахування заробітної плати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за період із липня 2024 року по серпень 2024 року включно та виплатити заборгованість по заробітній платі за вказаний період. В іншій частині позову,- відмовлено. Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», , 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок судового збору на користь держави.

У цьому рішенні суд встановив, що у період з 15.04.2024 по 27.08.2024 позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», 27.08.2024 звільнився за власним бажанням. Відповідно до довідки з Пенсійного фонду України щодо даних про нараховану заробітну плату від 18.11.2024 року, вбачається, що за період із квітня 2024 року по червень 2024 року включно відповідачем нарахована заробітна плата у розмірі 113160,92 грн.. Однак, дані про нараховану ТОВ «Краснолиманське» заробітну плату ОСОБА_1 за період з липня 2024 року по серпень 2024 року, відсутні. Згідно з випискою по рахунку ОСОБА_1 за період із 16.04.2024 року по 13.11.2024 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» перераховано позивачу заробітну плату у розмірі 114573,26 грн..

Міський суд виходив з того, що Відповідач ТОВ «Краснолиманське» інформацію про розмір заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 (у тому числі розмір компенсації за дні невикористаної відпустки) відповідно до ухвали від 22.11.2024 року до суду не надав. Надана на виконання ухвали суду від 03.02.2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області довідка форми ОК-5 від 25.02.2025 року, яка також не містить даних про нараховану ТОВ «Краснолиманське» заробітну плату ОСОБА_1 за період з липня 2024 року по серпень 2024 року. Відсутність у довідці ПФУ, наданої позивачем, інформації щодо нарахування заробітної плати з липня 2024 року по серпень 2024 року свідчить про не нарахування заробітної плати, а не про наявність заборгованості. Обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить на працедавцеві, а не на працівникові.

Із приводу вимоги позивача про стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку за 12 календарних дні у розмірі 5361,93 грн. грн., суд виходив із того, що стороною позивача не надано до суду підтвердження кількості днів невикористаної відпустки у розмірі 12 днів, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення із відповідача компенсації за дні невикористаної відпустки.

Оскільки відповідачем не було надано доказів проведення остаточного розрахунку при звільненні із ОСОБА_1 , тому відсутні підстави для спростування посилань позивача про наявність невиплаченої заробітної плати, що дає підстави для висновку про право позивача на звернення до суду за захистом своїх порушених трудових прав.

Однак, перевірити суму нарахування та невиплати заробітної плати у розмірі, зазначеному позивачем у позовній заяві - 171483,64 грн., судом неможливо, оскільки на вимоги суду відповідачем така інформація також не надана. Також зазначено, що із довідок ПФУ неможливо визначити остаточну суму заборгованості по заробітній платі у зв`язку із відсутністю її нарахування за період із липня 2024 року по серпень 2024 рік.

У зв`язку із вищевикладеним, міський суд дійшов висновку про необхідність захисту прав позивача щодо виплати йому нарахованої та невиплаченої заробітної плати та вважає за необхідне зобов`язати відповідача ТОВ «Краснолиманське» здійснити нарахування заробітної плати ОСОБА_1 за період із липня 2024 року по серпень 2024 року включно та здійснити виплату заборгованості по заробітній платі, що відповідає відповідним наявним обставинам справи та положенням ч. 2 ст. 5 ЦПК України.

Як свідчать відомості Єдиного державного реєстру судових рішень офіційного веб-портала Судова влада України, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.04.2025 по справі № 199/9477/24(провадження №2/199/894/25) сторонами не оскаржувалось, нечинним повністю чи частково у встановленому порядку не визнавалось та набрало законної сили. Доказів протилежного до матеріалів справи не надано.

Відповідно до частини четвертої статті 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Верховний Суд у постанові від 15.10.2019 у справі № 908/1090/18 зазначив про те, що згідно з частиною 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Дійсно, преюдиційність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Господарський суд зазначає, що рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.04.2025 по справі № 199/9477/24 (провадження №2/199/894/25) не містить встановлених обставин, зокрема щодо розміру заборгованості та періоду її виникнення, які б мали преюдиційний характер під час розгляду кредиторських вимог ОСОБА_1 до боржника у справі № 905/169/25 про банкрутство.

Відтак, грошові вимоги до боржника у заявленому розмірі підлягають доведенню заявником у загальному порядку.

Суд констатує, що у заяві з грошовими вимогами до боржника ОСОБА_1 не наведено нових обставин, крім тих яким вже надана оцінка судом під час вирішення цивільної справи № 199/9477/24, ані у самій заяві, ані окремим документом не наведено детального обґрунтованого розрахунку заборгованості по заробітній платі помісячно з визначенням вихідних даних для його здійснення.

Суд відхиляє клопотання заявника, викладене у заяві про грошові вимоги, визнати обставини встановленими і виходити з того, що розмір заборгованості по заробітній платі складає 62272,31 грн., за недоведеністю підстав. Обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить на працедавцеві - ТОВ Краснолиманське. Надана заявником копія ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.11.2024 по справі № 199/9477/24 (провадження №2/199/894/25) про відкриття провадження у справі та витребування у відповідача певних відомостей (довідок) не встановлює будь-яких обставин, які б мали преюдиційне значення для господарського суду під час розгляду заяви з кредиторськими вимогами до боржника у справі про банкрутство, в розумінні ч. 4 ст. 75 ГПК України.

Роботодавцем-боржником не надано господарському суду будь-яких первинних документів, у тому числі з обліку та розрахункових по заробітній платі ОСОБА_1 за період його роботи у ТОВ «КРАСНОЛИМАНСЬКЕ», не надано доказів виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.04.2025 по справі № 199/9477/24 (провадження №2/199/894/25), не надано доказів фактичної виплати такому працівнику всіх сум, що йому належать від підприємства.

У свою чергу ОСОБА_1 до своєї заяви з кредиторськими вимогами до боржника надав лише розрахунковий листок за серпень 2024 року (місяць, у якому звільнено заявника), відповідно до якого ОСОБА_1 нараховано заробітну плату у розмірі 40294,68 грн, після утримання податків та зборів до видачі на банкомат 32437,22 грн.

Зі змісту вказаного розрахункового листка встановлено, що роботодавцем нараховано у складі заробітної плати також компенсацію за 12 днів відпустки поточного року (18193,92 грн.) та відпускні за 8 днів (12129,28 грн.).

Сукупність наданих доказів не підтверджує вимоги заявника у визначеному ним розмірі.

Водночас суд враховує, що згідно додаткових пояснень ТОВ «Краснолиманське» у цій справі (вх. № 01-41/10518/25) та повідомлення розпорядника майна-арбітражного керуючого Карауш Ю.В. про результати розгляду кредиторських вимог (вх.№ 01-41/11528/25), за боржником рахується заборгованість перед ОСОБА_1 на загальну суму 47235,24 грн (заборгованість по заробітній платі).

Згідно з частиною 1 статті 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

У цій справі суд не має обґрунтованих підстав вважати надані ТОВ «КРАСНОЛИМАНСЬКЕ» та арбітражним керуючим відомості недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом.

Суд виходить з положень КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», згідно з якими заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності. Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість. Обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить на працедавцеві, а не на працівникові. Відповідно до висновку Верховного Суду, який викладено у постанові від 28.03.2018 у справі №243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією.

Відповідно до частини 6 статті 41 КУзПБ під час процедури розпорядження майном боржник має право задовольняти лише ті вимоги кредиторів, на які згідно з частиною п`ятою цієї статті не поширюється дія мораторію.

Абзацом першим частини п`ятої статті 41 КУзПБ унормовано, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється зокрема на вимоги про виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, повернення невикористаних та своєчасно неповернутих коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів.

На дату судового засідання до матеріалів справи ТОВ КРАСНОЛИМАНСЬКЕ не надано доказів виплати заявнику заборгованості по заробітній платі повністю чи частково, яка визнана боржником.

Положеннями частини 6 статті 45 КУзПБ унормовано, що за результатами розгляду заяв з кредиторськими вимогами до боржника господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 4 ст. 13, ч. 1 ст. 14, ч.4 ст. 74 ГПК України).

Таким чином, сукупність документів та заяв по суті, які містяться в матеріалах справи №905/169/25, свідчать про наявність підстав для визнання ОСОБА_1 кредитором боржника - ТОВ «КРАСНОЛИМАНСЬКЕ» відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства на суму 47235,24 грн заборгованості по заробітній платі. В іншій частині вимог слід відмовити за недоведеністю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 45, 46 Кодексу України з процедур банкрутства, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати грошові вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «КРАСНОЛИМАНСЬКЕ» () в розмірі 47235,24 грн.

В решті вимог відмовити.

Ухвали, прийняті господарським судом у справі про банкрутство набирають законної сили з моменту їх прийняття та можуть бути оскаржені в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства.

Ухвала підписана 30.03.2026.

Суддя Н.В. Величко