26 березня 2026 року м. Чернігівсправа № 927/821/25
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Белова С.В.,
розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Діджитал Вотер
про ухвалення додаткового рішення у справі
за позовом: Чернігівської окружної прокуратури
в інтересах держави в особі
до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю Діджитал Вотер
предмет спору: про визнання недійсним договору, стягнення грошових коштів та майна
Учасники справи не викликались
Чернігівська окружна прокуратура в інтересах держави в особі позивачів Північного офісу Держаудитслужби та Чернігівської міської ради звернулась до суду з позовом до відповідачів: Комунального підприємства Чернігівводоканал Чернігівської міської ради та
Товариства з обмеженою відповідальністю Діджитал Вотер, в якому прокурор просить:
- визнати недійсним договір про закупівлю товару від 11.04.2023 №110423/ПМ, укладений між Комунальним підприємством Чернігівводоканал Чернігівської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю Діджитал Вотер;
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 17 березня 2026 року у позові відмовлено повністю.

24 березня 2026 року на адресу суду від відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю Діджитал Вотер надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення з Чернігівської обласної прокуратури на користь відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю Діджитал Вотер витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн, витрат на залучення спеціаліста у розмірі 44000,00 грн, витрат на підготовку експертного висновку у розмірі 126000,00 грн (заява сформована в системі Електронний суд 23.03.2026).

Розглянувши надані відповідачем-2 докази щодо розподілу судових витрат, суд встановив наступне:

У заяві про стягнення витрат понесених на професійну правничу допомогу, витрат на залучення спеціаліста, витрат на підготовку експертного висновку заявник просить суд здійснити розподіл судових витрат, які поніс відповідача-2 у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції.

До заяви заявником, зокрема додано:

- копію договору про надання правових послуг №LS-10/25-08/25 від 25.08.2025, копію акту №01 приймання-передачі виконаних робіт (послуг) до Договору про надання правових послуг №LS-10/25-08/25 від 25.08.2025 на суму 50 000,00 грн, копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 03 вересня 2025 року, копію платіжної інструкції №131 від 23 березня 2026 року на суму 50000,00 грн;

- копію договору №60 про надання послуг з виготовлення висновку спеціаліста від 29 вересня 2025 року, копію рахунку-фактури №РФ-0060 від 29 вересня 2025 року на суму 44000,00 грн, копію платіжної інструкції №618 від 07 жовтня 2025 року на суму 44000,00 грн, копію акту прийому передачі наданих послуг від 15 жовтня 2025 року згідно з договором №60 від 29.09.2025;

- копію договору про надання послуг судового експерта та спеціаліста від 29 жовтня 2025 року, копію рахунку №1-05/11-25 від 05 листопада 2025 року на суму 126 000,00 грн, копію платіжної інструкції №825 від 06 листопада 2025 року на суму 63 000,00 грн, копію платіжної інструкції №942 від 18 грудня 2025 року на суму 63 000,00 грн, копію акту приймання-передачі наданих послуг від 22 грудня 2025 року на суму 126000,00 грн

На день ухвалення рішення від 17 березня 2026 року питання про витрати на професійну правничу допомогу судом не вирішувалось.

Згідно частини 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Згідно вимог ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Враховуючи відправлення 23.03.2026 за допомогою Електронного суду заяви стосовно стягнення витрат понесених на професійну правничу допомогу, вбачається, що відповідачем-2 дотримано п`ятиденний строк, передбачений ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до ст. 13, 14, 15 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокатська діяльність може здійснюватися адвокатом індивідуально, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням.

Згідно зі ст. 26 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За змістом пункту 1 частини 3 статті 123 та статті 126 Господарського процесуального кодексу України у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Крім того, відповідно до ст.56 Господарського процесуального кодексу України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника. Статтею 58 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Також слід зазначити, що юридична особа самостійно вирішує питання про вибір свого представника у господарському суді. Держава гарантує такій особі відшкодування судових витрат на юридичні послуги, що надаються лише адвокатом. Витрати юридичної особи на надані їй у господарському судочинстві послуги адвоката відшкодовуються в порядку, встановленому процесуальним законом.

Згідно частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, на підтвердження отримання відповідачем-2 правової допомоги надано: копію договору про надання правових послуг №LS-10/25-08/25 від 25.08.2025, копію акту №01 приймання-передачі виконаних робіт (послуг) до Договору про надання правових послуг №LS-10/25-08/25 від 25.08.2025 на суму 50 000,00 грн, копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 03 вересня 2025 року, копію платіжної інструкції №131 від 23 березня 2026 року на суму 50000,00 грн.

Згідно акту виконаних робіт щодо надання правової допомоги від 23 березня 2026 року вартість послуг встановлено у розмірі 50 000,00 грн.

Отже розмір винагороди за надання правової допомоги узгоджено актом виконаних робіт щодо надання правової допомоги від 23 березня 2026 року, у якому детально наведено опис робіт виконаних адвокатом.

Дослідивши акт №01 приймання-передачі виконаних робіт (послуг) до Договору про надання правових послуг №LS-10/25-08/25 від 25.08.2025, слід зазначити, що до акту, зокрема включено послуги: «формування правової позиції та визначення стратегії захисту Клієнта; підготовка, складання та подання відзиву на позовну заяву, підготовка, складання та подання заперечень на відповідь на відзив; підготовка клопотань про долучення доказів у справі та про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції; підготовка та подання всіх необхідних процесуальних документів, що забезпечують участь Клієнта у справі». Вартість послуг становить фіксовану суму у розмірі 50000,00 грн без ПДВ.

Відповідно до ч.3 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до п. 6.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

У відповідності до ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява N 19336/04, п. 269) вказав, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Враховуючи приписи ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України суд вважає, що понесені відповідачем-2 витрати з оплати послуг адвоката, які відповідач-2 просить стягнути з прокуратури є обґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі у сумі 50000,00 грн.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.10.2022 у справі № 923/199/21 дійшла висновку, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, набуває статусу сторони у справі - позивача лише у випадках, передбачених відповідним процесуальним законом, однак у разі відкриття провадження у справі за поданим ним позовом, він має ті ж права та обов`язки, що їх має позивач, за винятком права укладати мирову угоду.

З урахуванням наведеного, звертаючись із позовом в інтересах держави, прокурор є суб`єктом сплати судового збору та самостійно здійснює права та виконує обов`язки, пов`язані з розподілом судових витрат.

Враховуючи приписи ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України з Чернігівської обласної прокуратури підлягають стягненню на користь відповідача-2 - 50000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження отримання відповідачем-2 послуг з залучення спеціаліста заявником надано: копію договору №60 про надання послуг з виготовлення висновку спеціаліста від 29 вересня 2025 року, копію рахунку-фактури №РФ-0060 від 29 вересня 2025 року на суму 44000,00 грн, копію платіжної інструкції №618 від 07 жовтня 2025 року на суму 44000,00 грн, копію акту прийому передачі наданих послуг від 15 жовтня 2025 року згідно з договором №60 від 29.09.2025.

Згідно п. 1.2. договору №60 про надання послуг з виготовлення висновку спеціаліста від 29 вересня 2025 року, мета дослідження: для подання до суду.

Дослідивши копію акту прийому передачі наданих послуг від 15 жовтня 2025 року згідно з договором №60 від 29.09.2025, слід зазначити, що до акту, зокрема включено послуги: «з проведення дослідження та надання Висновку спеціаліста. Вартість наданих послуг складає 44000,00 грн без ПДВ».

На підтвердження отримання відповідачем-2 послуг з підготовки експертного висновку у розмірі 126000,00 грн, заявником надано: копію договору про надання послуг судового експерта та спеціаліста від 29 жовтня 2025 року, копію рахунку №1-05/11-25 від 05 листопада 2025 року на суму 126 000,00 грн, копію платіжної інструкції №825 від 06 листопада 2025 року на суму 63 000,00 грн, копію платіжної інструкції №942 від 18 грудня 2025 року на суму 63 000,00 грн, копію акту приймання-передачі наданих послуг від 22 грудня 2025 року на суму 126000,00 грн.

Дослідивши умови договору про надання послуг судового експерта та спеціаліста від 29 жовтня 2025 року, судом встановлено, що в умовах договору про надання послуг судового експерта та спеціаліста від 29 жовтня 2025 року сторонами не зазначено, що метою предмету договору (надання експертного висновку) є подання експертного висновку до суду, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для задоволення вимоги відповідача-2 щодо стягнення з прокуратури витрат з підготовки експертного висновку у розмірі 126000,00 грн.

Згідно вимог ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ч. 4 ст.127 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема: у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

З наведеного вбачається, що відповідачем-2 доведено належними доказами понесення витрат на залучення спеціаліста у даній справі на суму 44000,00 грн.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків суду не спростовує.

Керуючись ст. 13, 14, 42, 73-80, 86, 126, 129, 233, 236-238, 240, 241, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Стягнути з Чернігівської обласної прокуратури (, вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Діджитал Вотер (, Харківське шосе, 201-203, м. Київ, 21121) 50000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, 44000,00 грн витрат на залучення спеціаліста у даній справі.

2.Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Додаткове рішення складено та підписано 26 березня 2026 року.

Суддя С.В. Белов

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/