ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2026 м. Дніпро Справа № 904/68/26

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача): Стефанів Т. В.,

суддів: Демчини Т. Ю., Кошлі А. О.,

секретаря судового засідання Хомеріки Ю. С.,

за участю:

позивача: Бороденко М. С.,

відповідача: Власкіна Т. Я., Бугайчук І. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техномайн Інжиніринг"

на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.02.2026, суддя Рудь І. А., м. Дніпро, у справі № 904/68/26 про забезпечення позову у справі № 904/68/26

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пересувна механізована колона № 132", с. Теснівка, Звягельський р-н, Житомирська обл.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техномайн Інжиніринг", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл.

про стягнення заборгованості у сумі 3 700 235 грн 37 коп,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст заяви і ухвали суду першої інстанції.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Пересувна механізована колона № 132" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техномайн Інжиніринг" заборгованість у сумі 3 700 235 грн 37 коп., з яких: 2 656 110 грн 00 коп. - основний борг, 794 649 грн 90 коп. - пеня, 171 756 грн 96 коп. - інфляційні втрати, 77 718 грн 51 коп. - 3% річних та судові витрати.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем умов договору субпідряду № 28/06-2024 на виконання робіт від 28.06.2024 в частині повної та своєчасної оплати за виконані роботи.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просить суд: накласти арешт на майно та грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Техномайн Інжиніринг", які знаходяться або будуть знаходитись на всіх його поточних, депозитних, карткових, кореспондентських та інших рахунках у будь-яких банківських установах України, в межах ціни позову на загальну суму 3 700 235,37 грн.

В обґрунтування поданої заяви, позивач вказує на те, що сам факт існування у відповідача необмеженої можливості розпоряджатися своїм майном і коштами (за відсутності будь-якого контролю чи обмежень) вже утворює належний та достатній ризик утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.02.2026 у справі №904/68/26 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Пересувна механізована колона № 132" задоволено повністю.

Накладено арешт на майно та грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Техномайн Інжиніринг", які знаходяться або будуть знаходитись на всіх його поточних, депозитних, карткових, кореспондентських та інших рахунках у будь-яких банківських установах України, в межах ціни позову на загальну суму 3 700 235,37 грн.

Стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю "Пересувна механізована колона № 132" (11771, Житомирська обл., Звягельський р-н, с. Теснівка, вул. Лесі Українки, 92, ).

Боржник Товариство з обмеженою відповідальністю "Техномайн Інжиніринг" (50071, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Павла Глазового, буд. 15-Б, ).

Місцевий господарський суд зазначив, що за умови неможливості встановити достатність майна та грошових коштів, що належать відповідачу і знаходяться на його банківських рахунках, накладання арешту на майно та грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Техномайн Інжиніринг", які знаходяться або будуть знаходитись на всіх його поточних, депозитних, карткових, кореспондентських та інших рахунках у будь-яких банківських установах України, в межах ціни позову 3 700 235,37 грн, є допустимим заходом забезпечення позову.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційних скарг.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Техномайн Інжиніринг" подало апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.02.2026 у справі № 904/68/26 про забезпечення позову, у якій просило скасувати дану ухвалу. Постановити нове рішення, яким у задоволенні заяви ТОВ "ПМК № 132" про забезпечення позову відмовити повністю.

Апелянт посилається на те, що така ухвала постановлена з істотним порушенням норм процесуального права та без належного з`ясування обставин, які мають значення для справи. Зокрема, суд не встановив і не довів наявності реальної загрози невиконання або ускладнення виконання можливого рішення суду, обмежившись формальним посиланням на те, що відповідач теоретично може розпоряджатися своїм майном, що суперечить усталеним правовим позиціям Верховного Суду. Водночас відповідачем було надано належні докази фінансової спроможності, зокрема фінансову звітність, відомості про наявність грошових коштів та чинні господарські контракти, однак ці докази судом не були оцінені, що свідчить про порушення принципу змагальності та вимог статті 13 ГПК України.

Крім того, апелянт зазначає, що суд застосував заходи забезпечення позову без перевірки очевидної обґрунтованості заявлених позовних вимог, оскільки позивач не надав належних доказів виконання робіт, на які він посилається (акти № 4, № 5), їх направлення відповідачу або відмови від підписання, що ставить під сумнів сам факт існування заборгованості. За таких обставин відсутній належний зв`язок між обраним заходом забезпечення та предметом спору, оскільки забезпечення фактично застосовано щодо недоведених вимог.

Також апелянт наголошує на неспівмірності обраного заходу забезпечення, адже накладення арешту на всі рахунки підприємства є надмірним та необґрунтованим, враховуючи, що відповідач довів наявність достатніх грошових коштів для покриття суми позову, а висновок суду про неможливість встановити достатність майна не відповідає фактичним обставинам справи. При цьому висновки суду щодо нібито нестійкого фінансового стану відповідача ґрунтуються виключно на припущеннях (наявність спору, відсутність комунікації, непогашення боргу) та не підтверджені жодними доказами.

Окремо апелянт звертає увагу на те, що вжиті заходи забезпечення порушують баланс інтересів сторін та фактично блокують господарську діяльність підприємства, унеможливлюючи виконання ним договірних зобов`язань, у тому числі за контрактами, пов`язаними з виконанням робіт, що мають критичне значення в умовах воєнного стану. Таким чином, на думку апелянта, забезпечення позову застосовано без доведених ризиків, без належної оцінки доказів відповідача, щодо необґрунтованого позову та у явно неспівмірний спосіб, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Пересувна механізована колона № 132" у відзиві заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив ппеляційну скаргу ТОВ "Техномайн Інжиніринг" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.02.2026 по справі №904/68/26 про забезпечення позову - без змін.

Позивач обґрунтовує правомірність вжиття заходів забезпечення позову тим, що такі заходи спрямовані на гарантування реального виконання можливого судового рішення та запобігання ризику відчуження або зменшення майна відповідача. Накладення арешту на майно і грошові кошти в межах суми позову відповідає вимогам процесуального закону, є співмірним заявленим вимогам та не обмежує господарську діяльність відповідача, оскільки не позбавляє його права користування майном.

Доводи апелянта щодо нібито блокування діяльності підприємства є необґрунтованими та суперечливими, оскільки сам відповідач зазначає про наявність значних обігових коштів та активів, які суттєво перевищують суму позову. Отже, накладений арешт не впливає критично на його фінансовий стан і не перешкоджає виконанню господарських чи державних контрактів.

Позивач також наголошує, що сама по собі можливість відповідача вільно розпоряджатися своїм майном створює ризик утруднення виконання рішення суду, що є достатньою підставою для забезпечення позову відповідно до усталеної практики Верховного Суду.

Крім того, позивач заперечує проти прийняття апеляційним судом нових доказів, поданих відповідачем, оскільки останній не довів наявності виняткових обставин та об`єктивної неможливості подання таких доказів у суді першої інстанції. Ненадання доказів у встановлений процесуальний строк є наслідком виключно процесуальної поведінки відповідача, який несе відповідні ризики.

У зв`язку з цим позивач вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у прийнятті таких доказів та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для забезпечення позову.

З огляду на викладене, позивач наполягає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги не спростовують її правильності, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Стефанів Т. В. (доповідач), суддів: Кошлі А. О., Демчина Т. Ю.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.02.2026 апеляційну скаргу залишено без руху. Скаржнику наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для надання суду доказів надсилання копії апеляційної скарги Товариству з обмеженою відповідальністю "Пересувна механізована колона № 132".

На виконання вказаної ухвали від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги та долучення до матеріалів апеляційної скарги витребуваних судом доказів.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Техномайн Інжиніринг" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.02.2026 у справі № 904/68/26 про забезпечення позову. Витребувано матеріали справи №904/68/26 у Господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.03.2026 призначено справу № 904/68/26 до розгляду в судовому засіданні на 01.04.2026 об 11 год. 00 хв.

У судовому засіданні 01.04.2026 колегією суддів оголошено скорочене судове рішення (вступну та резолютивну частини постанови) у справі.

Встановлені судом першої та апеляційної інстанції обставини справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Пересувна механізована колона № 132" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техномайн Інжиніринг" заборгованість у сумі 3 700 235 грн 37 коп., з яких: 2 656 110 грн 00 коп. - основний борг, 794 649 грн 90 коп. - пеня, 171 756 грн 96 коп. - інфляційні втрати, 77 718 грн 51 коп. - 3% річних.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем умов договору субпідряду № 28/06-2024 на виконання робіт від 28.06.2024 в частині повної та своєчасної оплати за виконані роботи.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просить суд: накласти арешт на майно та грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Техномайн Інжиніринг", які знаходяться або будуть знаходитись на всіх його поточних, депозитних, карткових, кореспондентських та інших рахунках у будь-яких банківських установах України в межах ціни позову на загальну суму 3 700 235,37 грн.

На обгрунтування зазначеної заяви позивач надав:

- відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців на відповідача ТзОВ "Техномайн Інжиніринг", вказуючи на те, що сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором субпідряду №28/06-2024 на виконання робіт від 28.06.2024 в сумі 2 656 110 грн значно перевищує статутний капітал та фінансові можливості відповідача та, на переконання позивача, вже сама по собі створює ризик неспроможності виконати рішення суду;

- форму №1-м фінансова звітність ТзОВ "Техномайн Інжиніринг". Крім того, наголосив на довготривалих порушеннях договірних зобов`язань (майже рік), ігнорування численних переговорів, ініційованих позивачем, та досудових вимог, що беззаперечно свідчить про відсутність наміру добровільно виконувати зобов`язання.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.02.2026 у справі №904/68/26 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Пересувна механізована колона № 132" задоволено повністю.

Накладено арешт на майно та грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Техномайн Інжиніринг", які знаходяться або будуть знаходитись на всіх його поточних, депозитних, карткових, кореспондентських та інших рахунках у будь-яких банківських установах України, в межах ціни позову на загальну суму 3 700 235,37 грн.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала місцевого господарського суду про забезпечення позову шляхом накладенням арешту на майно та грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Техномайн Інжиніринг", які знаходяться або будуть знаходитись на всіх його поточних, депозитних, карткових, кореспондентських та інших рахунках у будь-яких банківських установах України, в межах ціни позову на загальну суму 3 700 235,37 грн.

Суд першої інстанції, забезпечуючи позов шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Техномайн Інжиніринг", які знаходяться або будуть знаходитись на всіх його поточних, депозитних, карткових, кореспондентських та інших рахунках у будь-яких банківських установах України, в межах ціни позову на загальну суму 3 700 235,37 грн погодився із доводами позивача, зазначивши в оскаржуваній ухвалі, що предметом позову у справі є значний розмір простроченої заборгованості, повне невиконання відповідачем основного зобов`язання у погоджені строки, відсутність будь-якої динаміки погашення боргу та комунікації відповідача, що є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову. Такі фактори в своїй сукупності вказують на нестійкий фінансовий стан відповідача та створюють реальну загрозу зменшення або втрати ліквідності його активів, що унеможливить ефективне виконання майбутнього судового рішення.

Апеляційний господарський суд не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову у судовому процесі.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

За правилами цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Отже, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в частинах другій, п`ятій, шостій та сьомій статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами, які передбачені Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Саме такий сталий правовий висновок Верховного Суду викладено у низці постанов останнього, зокрема, від 24.10.2022 у справі №916/950/22 та від 15.05.2019 у справі №910/688/13.

З наведеного слідує, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття або відмова у застосування останніх знаходяться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

Згідно з частиною першою статті 137 ГПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі №754/5683/22 констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії (пункт 46, 47 постанови).

Колегія суддів враховує, що предметом спору у даній справі є, вимога майнового характеру, яка полягає у стягненні з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техномайн Інжиніринг" заборгованості та штрафних санкцій за договором субпідряду №28/06-2024 на виконання робіт від 28.06.2024 року на загальну суму 3 700 235,37 грн. Відповідач вважає вимоги позивача безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Тобто наявний спір між сторонами.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Отже, звертаючись із заявою про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Техномайн Інжиніринг", які знаходяться або будуть знаходитись на всіх його поточних, депозитних, карткових, кореспондентських та інших рахунках у будь-яких банківських установах України, в межах ціни позову на загальну суму 3 700 235,37 грн, заявник (позивач) повинен довести за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів той факт, що відповідачем вчиняються будь-які дії, спрямовані на відчуження майна.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

-розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

-забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

-наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

-імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, та доказами, які наведені на їх підтвердження, а також положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, подаючи позов.

Частиною першою статті 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 ГПК України.)

За умовами статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на положення статей 13, 74, 80 ГПК України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18.)

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

В обґрунтування заяви про застосування забезпечення виконання рішення суду позивач послався на те, що невжиття запропонованих ним заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог у даній справі.

Між тим, апеляційний господарський суд зауважує, що у матеріалах оскарження ухвали місцевого господарського суду від 05.02.2026 відсутні та Товариством з обмеженою відповідальністю "Пересувна механізована колона № 132" до суду першої інстанції не подано жодного доказу на підтвердження того, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Техномайн Інжиніринг" перебуває у незадовільному фінансовому стані, має невиконані безспірні зобов`язання, виступає боржником у відкритих виконавчих провадженнях, вчиняє будь-які дії, спрямовані на приховування грошових коштів та уникнення майнової відповідальності, або здійснює підготовку до вчинення таких дій. Більше того, додана до заяви про забезпечення позову форма №1-м фінансова звітність малого підприємства ТзОВ "Техномайн Інжиніринг" навпаки спростовує твердження позивача, що відповідач вживає дії, спрямовані на зменшення активів з метою невиконання у майбутньому рішення суду, так як величина оборотних активів значно перевищує суму позову.

Суд апеляційної інстанції оцінює критично твердження позивача, що статутний капітал відповідача менший за суму заборгованості за договором субпідряду, а тому вже саме по собі створює ризик неспроможності виконати рішення суду.

Таким чином, подані до заяви про забезпечення позову докази (відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців на відповідача ТзОВ "Техномайн Інжиніринг", форма №1-м фінансова звітність ТзОВ "Техномайн Інжиніринг") жодним чином не доводить, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Натомість представник апелянта зазначив, що вжиті заходи є необгрунтованими, не підтверджені будь-якими доказами, а посилання позивача на потенційну можливість здійснити відчуження майна, що істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду, є безпідставним.

Суд зазначає, що сам факт звернення із заявою про забезпечення позову позивачем не звільняє його від обов`язку доведення обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування відповідних заходів, та не є підставою для відступу від принципів рівності сторін і змагальності процесу.

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що всі доводи заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Пересувна механізована колона № 132" про забезпечення позову щодо існування реальної загрози утруднення або неможливості виконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову ґрунтуються виключно на нічим не підтверджених припущеннях.

Аналогічний висновок стосовно того, що самі лише твердження заявника про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову викладено у постановах Верховного Суду від 21.01.2019 у справі №902/483/18 та від 12.06.2019 у справі №909/19/19.

Окрім викладеного, колегія суддів зазначає, що позивачем не було наведено фактичних обставин, які б свідчили про реальну ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту порушених прав, за захистом яких він звернувся до суду, у разі задоволення позову та обставин, які б підтверджували, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову ускладнить чи унеможливить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів.

Колегія суддів вважає, що заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову не лише не підтверджена жодними доказами, але й не містить достатнього обґрунтування існування ризиків невиконання чи утруднення виконання майбутнього судового рішення у справі.

Крім того, колегією суддів враховуються висновки, що наведені у постанові об`єднаної палати КГС у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22, у постанові КГС у складі Верховного Суду від 07.11.2024 у справі №915/538/24 про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів щодо вимог надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном), однак це жодним чином не спростовує вимог процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів. Сама лише теза про потенційну можливість відповідача розпорядитися своїм майном не є достатньою підставою для забезпечення позову (постанова КГС у складі Верховного Суду від13.01.2020 у справі №922/2163/17).

Згідно статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 86 цього ж кодексу, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на зазначене вище, колегія суддів вважає, що твердження, які викладені в апеляційній скарзі, ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, тоді як господарським судом при прийнятті ухвали неповно з`ясовано обставини, що маються значення для справи, а висновки, які викладені в оскаржуваній ухвалі не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим, прийнята ним ухвала підлягає скасуванню, з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволені заяви про забезпечення позову.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: не з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Техномайн Інжиніринг" підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 05.02.2026 у справі № 904/68/26 підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Пересувна механізована колона № 132" про забезпечення позову слід відмовити.

Вирішення питання щодо розподілу судових витрат

У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського суду, розподіл сум судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції підлягає здійсненню судом першої інстанції за результатами розгляду ним спору, згідно з загальними правилами статті 129 ГПК України.

Керуючись статтями 269, 275, 277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техномайн Інжиніринг" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.02.2026 у справі № 904/68/26 про забезпечення позову - задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.02.2026 у справі № 904/68/26 про забезпечення позову - скасувати.

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Пересувна механізована колона № 132" про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складений 07.04.2026.

Головуючий суддя Т. В. СТЕФАНІВ

Суддя Т. Ю. ДЕМЧИНА

Суддя А. О. КОШЛЯ