СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року м. Харків Справа № 922/2395/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Жельне С.Ч., суддя Тихий П.В.,

за участю секретаря судового засідання Голозубової О.І.,

за участю:

прокурора - Кадацька Д.М. - на підставі службового посвідчення від 01.03.2023 №072726;

позивача - Петров О.Ю. - на підставі ордеру серії АН №1897178 від 26.01.2026;

відповідача - Бачіашвілі М.О. - на підставі довіреності від 01.01.2026 №85/1627, Новиков О.Є. - на підставі ордеру серії АІ №2065597 від 01.12.2025;

третьої особи - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Роганської селищної військової адміністрації Харківського району Харківської області, смт. Рогань Харківського району Харківської області, (вх.№328 Х/1) та апеляційну скаргу керівника Харківської обласної прокуратури, м.Харків, (вх.№391 Х/1) на ухвалу господарського суду Харківської області від 10.02.2026 у справі №922/2395/25 (суддя Кухар Н.М., постановлену в м.Харків, дата складення повного тексту - 16.02.2026) за результатами розгляду заяви Приватного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод" про відстрочення виконання рішення у справі (вх. № 2460 від 29.01.2026)

за позовом: Харківської окружної прокуратури Харківської області, м.Харків в інтересах держави, в особі Роганської селищної військової адміністрації Харківського району Харківської області, смт. Рогань Харківського району Харківської області

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод", м.Харків,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору -Товариства з обмеженою відповідальністю "АДР-Сервіс Агро", м. Дергачі Харківського району Харківської області,

про розірвання договору оренди землі, стягнення 13727353,38грн., повернення земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

14.07.2025 Харківська окружна прокуратура Харківської області звернулась до господарського суду Харківської області з позовною заявою в інтересах держави, в особі Роганської селищної військової адміністрації Харківського району Харківської області, до Приватного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод", в якій просила суд:

- розірвати договір оренди земельної ділянки укладений 27.12.2004 між Харківською районною державною адміністрацією (код 04058775) та Приватним акціонерним товариством "Харківський тракторний завод" (код 05750295), та додаткову угоду до нього від 22.12.2007, щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:017:0003 площею 143,4707 га (номер запису про інше речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27976052);

- стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод" (код 05750295) на користь Роганської селищної військової адміністрації Харківського району Харківської області (код 44768254) заборгованість з орендної плати з 01.01.2024 по 30.06.2025 в сумі 13727353,38грн.;

- зобов`язати Приватне акціонерне товариство "Харківський тракторний завод" (код 05750295) повернути в розпорядження Роганської селищної ради Харківського району Харківської області в особі Роганської селищної військової адміністрації Харківського району Харківської області (код 44768254) земельну ділянку з кадастровим номером :02:017:0003 площею 143,4707 га.

Рішенням господарського суду Харківської області від 04.11.2025 залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 27.01.2026 у справі №922/2395/25 позовні вимоги задоволено; розірвано договір оренди земельної ділянки, укладений 27.12.2004 між Харківською районною державною адміністрацією (код 04058775) та Приватним акціонерним товариством "Харківський тракторний завод" (код 05750295), та додаткову угоду до нього від 22.12.2007, щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:017:0003 площею 143,4707 га (номер запису про інше речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27976052); стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод" на користь Роганської селищної військової адміністрації Харківського району Харківської області - заборгованість з орендної плати з 01.01.2024 по 30.06.2025 в сумі 13727353,38грн.; зобов`язано Приватне акціонерне товариство "Харківський тракторний завод" повернути в розпорядження Роганської селищної ради Харківського району Харківської області в особі Роганської селищної військової адміністрації Харківського району Харківської області земельну ділянку з кадастровим номером :02:017:0003 площею 143,4707 га; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод" на користь Харківської обласної прокуратури - витрати зі сплати судового збору в розмірі 169573,04грн.

29.01.2026 ПрАТ "Харківський тракторний завод" подано до господарського суду Харківської області заяву про відстрочення виконання рішення господарського суду Харківської області від 04.11.2025 у справі №922/2395/25 до 03.11.2026 включно (вх.№2460).

Обґрунтовуючи підстави для задоволення вказаної заяви боржник посилався на скрутне фінансове становище підприємства, що підтверджується відсутністю достатніх грошових коштів на рахунках, збитковістю діяльності, зменшенням доходів та збільшенням збитків за результатами фінансово-господарської діяльності. При цьому, наявні фінансові ресурси спрямовуються на забезпечення базових зобов`язань, а саме: виплату заробітної плати, сплату податків та підтримання мінімального рівня господарської діяльності.

Вказані обставини пов`язані з впливом воєнного стану та наслідків збройної агресії РФ, а саме: зупиненням виробничої діяльності, пошкодженням виробничих потужностей, відсутністю доступу до частини майна, необхідністю значних витрат на відновлення, перебоями з електропостачанням, скороченням ринків збуту та дефіцитом трудових ресурсів.

Крім того, боржник зазначає про обставини перебування товариства у процедурі превентивної реструктуризації, затвердженої ухвалою господарського суду Харківської області від 17.12.2025 у справі №922/2471/25, що передбачає відстрочку виконання зобов`язань перед кредиторами та спрямована на відновлення платоспроможності підприємства.

Значний обсяг кредиторської заборгованості та ризик застосування заходів примусового виконання (арешту рахунків та майна) може призвести до повної зупинки діяльності підприємства та унеможливити як виконання рішення у цій справі, так і задоволення вимог інших кредиторів

Отже, примусове виконання рішення у даній справі в загальному порядку унеможливить реалізацію такого плану та може призвести до банкрутства товариства.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.02.2026 у справі №922/2395/25 задоволено заяву ПрАТ "Харківський тракторний завод" (вх. № 2460 від 29.01.2026) про відстрочення виконання рішення господарського суду Харківської області від 04.11.2025 у справі № 922/2395/25; відстрочено виконання рішення господарського суду Харківської області від 04.11.2025 по справі № 922/2395/25 до 03.11.2026 включно.

Відповідні висновки місцевого господарського суду мотивовані тим, що відстрочка виконання рішення для боржника в даному випадку не є інструментом ухилення від виконання рішення, боржник лише намагається через існування певних обставин, які таке виконання ускладнюють, забезпечити повне виконання рішення та остаточне погашення заборгованості перед стягувачем, що свідчить про наявність правових підстав для задоволення заяви боржника про відстрочення виконання рішення суду.

Роганська селищна військова адміністрація Харківського району Харківської області з ухвалою місцевого господарського суду не погодилась та звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 10.02.2026 у справі №922/2395/25 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод" (вх. № 2460 від 29.01.2026) про відстрочення виконання рішення господарського суду Харківської області від 04.11.2025 у справі №922/2395/25.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при постановленні оскаржуваної ухвали місцевим господарським судом не було надано належної правової оцінки всім обставинам справи, а також наданим боржником до заяви про відстрочення виконання рішення суду доводам та доказам, що призвело до передчасного висновку про наявність правових підстав для її задоволення.

На думку скаржника, в заяві боржника відсутня належна конкретизація строку, необхідного саме для усунення перешкод до виконання. В даному випадку боржник, обґрунтовуючи заяву великими розмірами заборгованості перед іншими кредиторами та планами реструктуризації, фактично пропонує суду перенести виконання "до стабілізації" або "до реалізації плану", тобто на строк, який за змістом заяви прив`язаний не до конкретної об`єктивної події, а до бажаного фінансового результату для боржника.

Окрім викладеного, на думку апелянта, боржник просить суд відстрочити виконання рішення суду на рік без жодних реальних гарантій виконання, та фактично просить перекласти тягар воєнних ризиків з підприємства на громаду. Проблематика боргів боржника є масштабною і довгостроковою, отже в такій ситуації відстрочка без гарантій створює ризик для стягувача та для громади.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Роганської селищної військової адміністрації Харківського району Харківської області на ухвалу господарського суду Харківської області від 10.02.2026 у справі №922/2395/25; встановлено сторонам у справі строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; встановлено сторонам у справі строк для подання заяв і клопотань - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; призначено справу до розгляду на 18.03.2026 о 10:00год.

Керівник Харківської обласної прокуратури з ухвалою місцевого господарського суду також не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 10.02.2026 у справі №922/2395/25 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ПрАТ "Харківський тракторний завод" (вх. № 2460 від 29.01.2026) про відстрочення виконання рішення господарського суду Харківської області від 04.11.2025 у справі №922/2395/25.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при постановленні оскаржуваної ухвали місцевим господарським судом не було надано належної правової оцінки всім обставинам справи, а також наданим боржником до заяви про відстрочення виконання рішення суду доводам та доказам, що призвело до передчасного висновку про наявність правових підстав для її задоволення.

На думку прокурора фінансове становище боржника є результатом його власної підприємницької діяльності, в ході якої відповідач мав планувати свої видатки. Спір у цій справі виник саме з вини боржника у зв`язку з несплатою орендної плати.

Разом з тим, відстрочення виконання рішення суду можливе при наявності дійсного бажання виконувати зобов`язання перед позивачем, але за наявності певних перешкод. Проте, боржником не було доведено як реальної неможливості виконання рішення суду, так і реальної можливості його виконати за умови надання відстрочки виконання.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 прийнято апеляційну скаргу керівника Харківської обласної прокуратури на ухвалу господарського суду Харківської області від 10.02.2026 у справі №922/2395/25 до спільного розгляду з апеляційною скаргою Роганської селищної військової адміністрації Харківського району Харківської області та призначити справу до розгляду на 18.03.2026 о 10:00год.; встановлено сторонам у справі строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; встановлено сторонам у справі строк для подання заяв і клопотань - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

12.03.2026 та 17.03.2026 відповідачем подано до апеляційного господарського суду відзиви на апеляційні скарги (вх.№2980, вх.№3102), в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Роганської селищної військової адміністрації Харківського району Харківської області та апеляційної скарги керівника Харківської обласної прокуратури, ухвалу господарського суду Харківської області від 10.02.2026 у справі №922/2395/25 залишити без змін.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.03.2026 оголошено в судовому засіданні перерву до 01.04.2026 о 15:00год.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 01.04.2026 представник 1-го апелянта - Роганської селищної військової адміністрації Харківського району Харківської області підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 10.02.2026 у справі №922/2395/25 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ПрАТ "Харківський тракторний завод" (вх.№2460 від 29.01.2026) про відстрочення виконання рішення господарського суду Харківської області від 04.11.2025 у справі №922/2395/25.

Крім того, представник 1-го апелянта також підтримав вимоги апеляційної скарги керівника Харківської обласної прокуратури.

Прокурор підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 10.02.2026 у справі №922/2395/25 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ПрАТ "Харківський тракторний завод" (вх.№2460 від 29.01.2026) про відстрочення виконання рішення господарського суду Харківської області від 04.11.2025 у справі №922/2395/25.

Крім того, прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги 1-го апелянта - Роганської селищної військової адміністрації Харківського району Харківської області.

Представники відповідача заперечили проти вимог апеляційних скарг, просили відмовити в їх задоволенні, ухвалу господарського суду Харківської області від 10.02.2026 у справі №922/2395/25 залишити без змін.

Враховуючи, що наявних матеріалів справи достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті, а також, що сторони з`явились в судове засідання та надали пояснення в обґрунтування своїх вимог та заперечень, а третя особа була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянтів, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Відповідно до статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

За змістом статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно з частиною 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Крім того, частинами 1, 2 статті 18 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Крім того, статтею 326 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Конституційний Суд України в рішенні № 18-рп/2012 від 13.12.2012 зазначив про те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

При цьому, відповідно до рішення Конституційного Суду України № 11-рп/2012 від 25.04.2012, невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Таким чином, виходячи із викладеного вище, виконання судового рішення є важливою стадією судового процесу у контексті забезпечення міжнародних демократичних стандартів щодо дотримання закріпленого у статті 8 Конституції України принципу верховенства права.

Частина 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 20.06.2004 у справі "Півень проти України" Суд вказав, що право на судовий розгляд, гарантований статтею 6 Концепції, захищає також виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін.

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей стаття 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005 по справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії § 1 статті 6 Конвенції.

Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції ("Іммобільяре Саффі проти Італії", заява № 22774/93, §74, ЄСПЛ 1999-V).

Несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Водночас, частиною 1 статті 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до частини 3 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно з частиною 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Частиною 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Водночас, відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. При цьому, саме відстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа заборгованості за відповідними правовідносинами є незмінною.

Тобто, відстрочення виконання судового рішення не змінює цивільне або господарське зобов`язання, у тому числі в частині строків його виконання.

Отже, законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, виключними обставинами, що ускладнюють виконання судового рішення.

Тобто, підставою для відстрочення виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк, встановлений судом.

У той же час, відстрочка виконання рішення означає перенесення його виконання на інший час.

При цьому, необхідно враховувати, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 331 Господарського процесуального кодексу України, ця норма не вимагає, і господарський суд законодавчо обмежений конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення, який не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення.

Зазначена норма не обмежує право господарського суду певними обставинами, при наявності яких суд може відстрочити виконання прийнятого ним рішення, проте визначальним фактором при застосуванні відстрочення є їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення, що має бути підтверджено відповідними засобами доказування, зокрема, до заяви повинні бути додані як докази щодо неможливості чи ускладнення виконання рішення у даний час.

Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.03.2018 у справі № 910/8153/17, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення; щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому, положення Господарського процесуального кодексу України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд повинен оцінити докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 такого Кодексу. Відповідно до вказаної статті господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

В Господарському процесуальному кодексі України та Законі України "Про виконавче провадження" не встановлений вичерпний перелік обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення, і на підставі яких суд може прийняти рішення про надання відстрочення, тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини. Таким чином, законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 "Чижов проти України" зазначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції.

Отже, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду, є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін з врахуванням незначної затримки у виконанні рішення суду через непорушність сутності права, яке захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (рішення ЄСПЛ у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії", заява № 22774/93, пункт 74). За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України, короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції (ухвала ЄСПЛ від 07.10.2003 у справі "Корнілов та інші проти України", заява № 36575/02). Надання відстрочення виконання рішення суду є виключним заходом, який має застосовуватись лише за наявності поважних причин та при найменшій шкоді кредитору.

В даному випадку, при вирішенні питання про надання відстрочки у виконанні рішення судовою колегією враховується, що Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. В подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався та станом на даний час триває.

Згідно з Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 р. за № 376 (із змінами та доповненнями), територія Харківської міської територіальної громади (з 15.09.2022), де безпосередньо знаходиться виробничі потужності підприємства боржника, винесено до переліку територій, які розташовані в районі проведення можливих воєнних (бойових) дій або тимчасово окупованих російською федерацією і перебуває у ньому до теперішнього часу.

Внаслідок близького розташування відповідних територій до кордону з Російською Федерацією, вони систематично піддаються обстрілам з боку військ РФ, що призводить до пошкодження цивільної інфраструктури.

Як зазначено боржником, наразі роботу підприємства не відновлено, дію трудових договорів з працівниками призупинено, з більшістю працівників, які перебувають в евакуації, немає зв`язку.

Матеріали справи також свідчать про те, що підприємство боржника неодноразово зазнавало обстрілів з боку збройних сил РФ, внаслідок чого було знищено або пошкоджено виробничі потужності та адміністративні будівлі, розташовані у м. Харкові за адресою: просп. Героїв Харкова, 275.

За попередніми розрахунками, орієнтовна кошторисна вартість відновлення наслідків лише одного обстрілу виробничих приміщень підприємства становить понад 10 мільйонів гривень, що свідчить про надзвичайно значне фінансове навантаження на підприємство в умовах воєнного стану.

Таким чином, сукупність наведених обставин - системні ракетні та артилерійські обстріли, масштабні руйнування виробничої інфраструктури, аварійні зупинки електро та водопостачання, необхідність значних витрат на першочергове відновлення діяльності - є об`єктивними, винятковими та такими, що не залежать від волі ПрАТ "Харківський тракторний завод", і безпосередньо ускладнюють виконання рішення суду у встановлений строк.

Більш детально щодо наслідків дій РФ наведено в Доповідній записці головного інженера ПрАТ "Харківський тракторний завод" яка додана боржником до заяви (т.3 а.с.231-233).

Матеріалами справи також підтверджується, що основним видом діяльності підприємства боржника є виробництво сільськогосподарських тракторів різних модифікацій, в тому числі енергонасичених колісних тракторів загального призначення потужністю від 180 до 250 к.с., а також запасних частин до них. Разом з тим, після початку військової агресії РФ проти України попит на зазначену продукцію різко знизився та утримується на мінімальному рівні, переважно за рахунок внутрішнього ринку, що негативно вплинуло на фінансовий стан підприємства.

З доданих до заяви про відстрочення виконання рішення матеріалів вбачається, що господарська діяльність боржника має стійко збитковий характер. Так, відповідно до звіту про фінансові результати зафіксовано зменшення чистого доходу від реалізації продукції порівняно з аналогічним періодом попереднього року (рядок 2000), при тому що собівартість реалізованої продукції залишилась майже незмінною (рядок 2050). Таке співвідношення показників свідчить про зниження маржинальності та, як наслідок, про зростання збитків (рядок 2355). Погіршення фінансових результатів за вказаний період має системний характер і безпосередньо впливає на платоспроможність підприємства.

Причинами негативної динаміки фінансових показників є скорочення обсягів реалізації продукції та зниження відпускних цін у зв`язку із загальним падінням платоспроможного попиту на ринку. В умовах воєнного стану та триваючої збройної агресії підприємство зіткнулось зі звуженням ринків збуту, ускладненням логістичних процесів, а також втратою частини контрагентів.

Зменшення доходів при збереженні значної частки постійних витрат (витрати на енергоносії, оплату праці, податкові зобов`язання, утримання виробничих потужностей) зумовлює дефіцит обігових коштів. Наявні грошові надходження спрямовуються виключно на підтримання безперервності виробництва, виплату заробітної плати працівникам та виконання обов`язкових платежів до бюджету.

Крім того, у зв`язку з небезпечними умовами праці та відсутністю можливості забезпечити належне функціонування виробничого процесу, з 24.02.2022 на підприємстві запроваджено режим простою ПрАТ "Харківський тракторний завод", а з 01.05.2022, на підставі Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", призупинено дію трудових договорів з більшістю працівників (т.3 а.с.181-182).

З урахуванням наведеного, на території підприємства періодично перебувають працівники служб, відповідальних за забезпечення його функціонування. Ними виконуються роботи, спрямовані на ліквідацію наслідків обстрілів, зокрема відновлення пошкоджених будівель заводу, ремонт обладнання, що зазнало руйнувань унаслідок вибухів, розчищення завалів, а також переміщення вцілілого устаткування на інші виробничі майданчики.

Про складне фінансове становище боржника також свідчать відповідні довідки з банківських установ (АТ "ВСТ БАНК", АТ "Банк Південний") (т.3 а.с.185-186), з яких вбачається, що грошові кошти на розрахункових рахунках боржника відсутні або є в недостатньому розмірі для сплати заборгованості, яка є предметом стягнення у даній справі.

Вказані обставини свідчать про складне фінансове становище боржника та, відповідно, про відсутність у нього реальної можливості виконати судове рішення за рахунок наявних грошових коштів.

Окрім викладеного, про складний фінансовий стан боржника свідчить те, що ухвалою господарського суду Харківської області від 17.12.2025 у справі №922/2471/25 було затверджено план превентивної реструктуризації ПрАТ "Харківський тракторний завод".

Як вбачається зі змісту вказаної ухвали, підстави для затвердження плану превентивної реструктуризації детально викладені в розділі 1.4 цього плану та зводяться до таких обставин:

- триваючої з 24.02.2022 воєнної агресії РФ проти України, у зв`язку із чим наказом № 9/1 від 24.02.2022 відповідачем було встановлено режим простою, починаючи з 24.02.2022, а наказом №10 від 29.04.2022 відповідачем було призупинено дії трудових договорів всіх працівників, починаючи з 01.05.2022. В період з 24.02.2022 по липень 2022 року, виробнича діяльність відповідача була повністю зупинена;

- періодичні аварійні та стабілізаційні відключення електромереж, що призводить до зупинок виробничого процесу;

- щоденні повітряні тривоги із загрозою обстрілів, що призводить до зупинок виробничого процесу;

- примусового виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2015 у справі №820/5225/15, якою з відповідача стягнуто 400982187,64грн.;

- стрімкого спаду економіки та переорієнтація бюджетів всіх рівнів на потребу обороноздатності України, що знизило ліквідаційну вартість майна.

Відповідно до зазначеного плану, загальний обсяг кредиторської заборгованості перед залученими кредиторами становить ,44грн.

План превентивної реструктуризації передбачає, що боржник має відновити свої фінансово-економічні показники, а вимоги залучених кредиторів підлягають задоволенню на умовах відстрочки виконання зобов`язань, яка складає 3 роки від дня постановлення ухвали суду про затвердження плану превентивної реструктуризації, після завершення терміну відстрочки виконання зобов`язань відповідач зобов`язується здійснити повне погашення заборгованості перед залученими кредиторами протягом 3 місяців шляхом перерахування коштів на рахунки залучених кредиторів.

Термін реалізації плану превентивної реструктуризації визначено тривалістю 3 роки та 3 місяці з дня постановлення відповідної ухвали суду, тобто до 17.03.2029 включно.

Судова колегія зазначає, що впровадження та реалізація плану превентивної реструктуризації є визначальною і фактично безальтернативною умовою збереження платоспроможності підприємства, стабілізації його фінансово-господарського стану та досягнення реального, а не декларативного, задоволення вимог кредиторів.

Водночас виконання судового рішення у цій справі без надання відстрочки за існуючих обставин може істотно ускладнити або фактично унеможливити реалізацію затвердженого судом плану превентивної реструктуризації, оскільки примусове виконання може призвести до накладення арешту на майно та грошові кошти боржника, а також до подальшої реалізації його активів, у тому числі виробничих. За таких умов вказаний план залишається єдиним реалістичним і правовим інструментом відновлення платоспроможності боржника та задоволення вимог кредиторів.

У цьому контексті надання відстрочки виконання судового рішення не може розцінюватися як спосіб ухилення від виконання зобов`язань, а є необхідним заходом, спрямованим на збереження платоспроможності підприємства та забезпечення реального виконання рішення суду в майбутньому.

Колегія суддів також приймає до уваги доводи боржника про намір здійснювати відчуження майна поза межами основної виробничої діяльності. Так, в межах звичайної господарської діяльності боржник здійснює реалізацію фізично та/або морально зношеного обладнання, яке не використовується у виробництві. Як правило, таке обладнання відчужується як металобрухт, і лише у поодиноких випадках як устаткування. Кошти, отримані від такої реалізації, спрямовуються на поповнення обігових коштів з метою підтримання господарської діяльності підприємства.

Крім того, боржником зазначено про можливість реалізації об`єктів нерухомого майна (разом із внутрішніми інженерними мережами), які не задіяні у виробничому процесі. В результаті оптимізації витрат підприємство зосередило виробничу діяльність в семи виробничих цехах, що створює передумови для відчуження окремих будівель за ринковою вартістю у разі наявності попиту.

Кошти, отримані від реалізації такого нерухомого майна, підлягатимуть акумулюванню з подальшим спрямуванням на погашення заборгованості перед кредиторами, у тому числі перед Роганською селищною військовою адміністрацією Харківського району Харківської області.

Окрім цього, судова колегія зазначає, що матеріали справи не містять, а Роганською селищною військовою адміністрацією Харківського району Харківської області не подано жодних доказів на підтвердження того, що надання відстрочки виконання рішення спричинить для неї збитки або іншим чином негативно вплине на здійснення її діяльності.

За висновками Конституційного Суду України, викладеними в рішенні від 26.06.2013 №5-пр/2013 у справі №1-7/2013, підставою для застосування відстрочки виконання судового рішення є наявність об`єктивних обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення в установлені процесуальним законодавством строки. Зокрема, до таких обставин належать скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянтів про те, що сторони наразі перебувають в однакових умовах воєнного стану, військова агресія проти України та правовий режим воєнного стану в країні однаково негативно впливають на обидві сторони даної справи.

Водночас, це не скасовує того, що режим воєнного стану в країні можна кваліфікувати як зазначену в пункті 3 частини 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України надзвичайну подію, яка вплинула на результати господарської діяльності боржника.

З огляду на зазначені боржником в заяві про відстрочення виконання рішення об`єктивні обставини, що ускладнюють виконання рішення суду у даній справі, та надані на підтвердження існування цих обставин докази, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянтів про те, що заявником не доведено існування виключних та невідворотних обставин, що можуть бути підставою для відстрочення виконання рішення господарського суду.

В рішенні Конституційного Суду України № 5-пр/2013 від 26.06.2013 зазначено, що відстрочення або розстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення (розстрочення) виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи і заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення.

Даний висновок узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 03.09.2020 у справі № 905/30/16, від 14.07.2020 у справі № 908/1884/19, від 16.01.2020 у справі № 910/1820/19.

Колегія суддів приймає до уваги той факт, що боржник посилаючись на скрутний фінансовий стан, не ухиляється від виконання судового рішення, а лише вказує про неможливість погашення наявної заборгованості за судовим рішенням перед позивачем саме на час звернення з відповідною заявою.

При цьому, в своїй заяві про відстрочення виконання рішення боржником зазначено, яким чином в разі задоволення судом такої заяви буде дотримано баланс інтересів сторін, зокрема, шляхом реалізації обладнання, яке не приймає участі у виробничій діяльності, за ринковими цінами, а також об`єктів нерухомого майна (та внутрішніх інженерних мереж), яке не використовується у виробничій діяльності.

Крім того, боржник зазначає, що внаслідок оптимізації витрат на виробництво, ПрАТ "Харківський тракторний завод" зосередить основну господарську діяльність в 7 виробничих цехах, а виручка від реалізації нерухомого майна буде акумулюватися для наступного розрахунку із кредиторами, в тому числі і з Роганською селищною військовою адміністрацією.

В той же час, в разі примусового виконання відповідного рішення є велика вірогідність, що на грошові кошти та все майно ПрАТ "Харківський тракторний завод" буде накладено арешт, який не дозволить здійснити заходи, зазначені вище.

Крім того, негайне звернення стягнення на кошти і майно боржника у виконавчому провадженні хоча й може забезпечити виконання цього рішення, однак з великою вірогідністю не буде сприяти ефективному відновленню та може порушити господарську діяльність ПрАТ "Харківський тракторний завод", що неминуче завдасть шкоди як самому товариству, так і іншим особам.

Отже, за наведених обставин надання відстрочки виконання судового рішення дозволить оптимізувати діяльність та активи боржника, унеможливить зупинення роботи ПрАТ "Харківський тракторний завод", збереже робочі місця для працівників товариства та буде сприяти погашенню заборгованості перед позивачем у розумні строки, що є оптимальним і швидшим за строками виконання та не пов`язано з примусовим продажем в рамках виконавчого провадження арештованого майна.

Натомість, негайне виконання судового рішення в поточних обставинах фактично унеможливить виконання затвердженого судом плану превентивної реструктуризації боржника, який є єдиним реалістичним та правовим механізмом відновлення платоспроможності підприємства та задоволення вимог кредиторів.

Виконання рішення без надання відстрочки призведе до одночасного настання строку виконання всіх кредиторських вимог до підприємства на загальну суму близько 1 млрд грн. Такий фінансовий тягар є об`єктивно надмірним для підприємства в умовах воєнного стану, суттєвого скорочення ринків збуту, зруйнованої логістики та наслідків збройної агресії РФ.

Внаслідок вказаних обставин боржник буде позбавлений можливості виконувати взяті на себе зобов`язання перед усіма кредиторами одночасно, у тому числі перед державою, органами публічної влади та підприємствами державного сектору. Фактично це нівелює саму мету превентивної реструктуризації - забезпечення контрольованого, поетапного та справедливого задоволення вимог кредиторів із збереженням господарської діяльності боржника.

Більше того, такі наслідки неминуче призведуть до переходу підприємства у стадію банкрутства з усіма притаманними їй негативними правовими, економічними та соціальними наслідками. У процедурі банкрутства задоволення вимог кредиторів, у тому числі держави, є значно менш імовірним та, як правило, здійснюється у значно меншому обсязі, ніж у межах реалізації плану реструктуризації.

Окремо слід наголосити, що негайне виконання судового рішення створить стан повної непередбачуваності щодо можливості здійснення АТ "ХТЗ" поточної господарської діяльності вже на даний момент. Підприємство буде змушене зупиняти виробничі процеси, переглядати або припиняти виконання контрактів, втрачати ділові зв`язки, що матиме ланцюговий негативний ефект для суміжних галузей та контрагентів.

Такі обставини неминуче призведуть до подальшого занепаду підприємства та скорочення робочих місць.

Всі зазначені наслідки відбуватимуться в умовах повномасштабної збройної агресії РФ, коли економічна стабільність, збереження промислового потенціалу, робочих місць та податкових надходжень мають особливе, стратегічне значення для держави. У цьому контексті банкрутство одного з ключових промислових підприємств регіону матиме критичний негативний вплив не лише на місцеву громаду, але й на економіку регіону в цілому та державу загалом.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Hornsby v. Greece" від 19.03.1997, пункт 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення у справі "Immobiliare Saffi v. Italy" № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

На державу покладено позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чижов проти України", заява № 6962/02). За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції ("Корнілов та інші проти України", заява №36575/02, ухвала від 07.10.2003).

Враховуючи те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити:

1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами;

2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми;

3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони";

4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

В цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів, обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої ухвалено рішення. Тобто відстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Судова колегія вважає, що відстрочка виконання рішення для боржника в даному випадку не є інструментом ухилення від виконання рішення, боржник лише намагається через існування певних обставин, які таке виконання ускладнюють, забезпечити повне виконання рішення та остаточне погашення заборгованості перед стягувачем.

У даній справі відстрочка виконання рішення суду здійснюється з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора. Тобто, справедливий баланс інтересів сторін у цій справі дотриманий.

Враховуючи, що в даному випадку відстрочення виконання рішення для боржника не є інструментом ухилення від виконання рішення, боржник лише намагається через існування певних обставин, які таке виконання ускладнюють, відновити нормальну господарську діяльність з метою забезпечення повного виконання рішення та погашення заборгованості перед позивачем, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про те, що задоволення заяви ПрАТ "Харківський тракторний завод" про відстрочення виконання рішення суду в повній мірі буде відповідати принципам справедливого судового розгляду в контексті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Судова колегія зазначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвалу господарського суду Харківської області від 10.02.2026 у справі №922/2395/25 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянтів.

Керуючись ст.ст. 254, 255, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Роганської селищної військової адміністрації Харківського району Харківської області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу керівника Харківської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 10.02.2026 у справі №922/2395/25 залишити без змін.

Повна постанова складена 10.04.2026.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення. Порядок і строки оскарження постанови передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя С.Ч. Жельне

Суддя П.В. Тихий