СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Харків Справа № 922/3136/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гребенюк Н.В. , суддя Шутенко І.А.

за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М.

за участю представників сторін:

позивача Жилко С.Е.

відповідача Мокроусов Ю.С.

третьої особи - не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу ТОВ "Артсіті" (вх. № 72Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 22.12.2025 у справі № 922/3136/25 (повне рішення складено 25.12.2025 у приміщенні господарського суду Харківської області суддею Рильовою В.В.)

за позовом Харківської міської ради (місцезнаходження: 61003, м. Харків, м-н Конституції, 7; )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Артсіті" (місцезнаходження: 61058, м. Харків, вул. Клочківська,59; )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ТОВ ФІРМА ТЕХНІК-ЦЕНТР ( місцезнаходження: 61022, Харківська область, місто Харків, вул. Клочківська, будинок 59; )

про стягнення 3 242 469,66 грн.

ВСТАНОВИВ:

Харківська міська рада звернулася до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Артсіті", в якому просила стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 3 242 469,66 грн. за використання земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0002 за період з 07.02.2020 по 28.02.2022.

Рішенням господарського суду Харківської області від 22.12.2025 у справі № 922/3136/25 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Артсіті" (місцезнаходження: 61058, м. Харків, вул. Клочківська,59; ) на користь Харківської міської ради (м-н Конституції, 7, м. Харків, 61003, , платіжні реквізити: отримувач - ГУК Харків обл/МТГ Харків, код отримувача (ЄДРПОУ) - 37874947, платіжні реквізити: отримувач - ГУК Харків обл/МТГ Харків, код отримувача (ЄДРПОУ) 37874947, рахунок (IBAN) UA0020649, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету - 24062200) безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі - 3 242 469, 66 грн. за використання земельної ділянки по вул. Клочківській, 59 у м. Харкові з кадастровим номером :02:003:0002 за період з 07.02.2020 по 28.02.2022.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Артсіті" (місцезнаходження: 61058, м. Харків, вул. Клочківська,59; ) на користь Харківської міської ради (м-н Конституції, 7, м. Харків, 61003, , платіжні реквізити: р/р UA0032986, Банк: ДКСУ м. Київ, МФО 820172 Отримувач - Харківська міська рада, код отримувача (ЄДРПОУ) - 04059243), витрати зі сплати судового збору у сумі 48 637,04 грн.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд керувався тим, що:

- на сформованій земельній ділянці комунальної власності площею 0,2473 га з кадастровим номером :02:003:0002 знаходяться нежитлові будівлі, які належать на праві власності ТОВ "Артсіті" на підставі договору купівлі-продажу майна №598 та акту приймання-передачі б/н від 07.02.2020, укладеного між АТ Мегабанк та відповідачем.

- матеріали справи не містять доказів належного оформлення права користування вказаною земельною ділянкою ні попередніми власниками нежитлових будівель - ТОВ "Компанія "Арт-Інвест" та АТ "Мегбанк", ні ТОВ Артсіті, зокрема укладення відповідних договорів оренди з Харківською міською радою та державної реєстрації такого права, а отже, при укладенні договору купівлі-продажу майна право користування земельною ділянкою, якого не існувало у продавця на момент укладення договорів купівлі-продажу, до набувача не перейшло, а тому відповідач користується спірною земельною ділянкою без достатньої правової підстави, отже, відповідач зобов`язаний повернути збережені ним кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України .

Не погодившись із вищевказаним рішенням, ТОВ "Артсіті" звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 22.12.2025 у справі № 922/3136/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю. Судові витрати за розгляд справи просить покласти на позивача.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що:

- до набуття ТОВ «АРТСІТІ» права власності на нежитлові будівлі, 12.11.2004 року між позивачем та ТОВ «Фірма «Технік-Центр» було укладено договір оренди землі, зареєстрований у ХРФДП «ЦДЗК при ДК України по земельних ресурсах» від 12.11.2004 за №63213/04 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0002, площею 0,2473 га, (далі по тексту земельна ділянка), несільськогосподарського призначення- землі житлової та громадської забудови для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель (виробничі будівлі) по вул. Клочківській, 59, в м. Харкові, строком до 01.05.2054. Водночас, ані припинення цього договору, ані повернення земельної ділянки власнику за цим договором оренди землі не відбулось, він продовжує свою дію;

- в період часу, зазначеного у позові, ТОВ «Фірма «Технік-Центр» сплачує позивачу орендну плату, а останній приймає її без жодних зауважень, що підтверджується листом вих.№19-09 від 19/09/2025 про сплату ТОВ «Фірма «Технік-Центр» орендної плати за 4 (чотири) земельні ділянки, загальною площею 1,1379 га по вул. Клочківській, 59, у склад яких входить і зазначена у позові земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0002 по вул. Клочківській, 59, в м. Харкові, а саме у 2019 р. задекларовано та сплачено в сумі 828.953,59 гривень; у 2020 р. задекларовано та сплачено в сумі 828.953,59 гривень; у 2021 р. задекларовано та сплачено в сумі 828.953,59 гривень; у 2022 р. задекларовано та сплачено з урахуванням уточнень в сумі 151.974,82 гривень;

- між відповідачем та ТОВ «Фірма «Технік-Центр» укладений договір 07.02.2020 року, відповідно до умов якого відповідач повністю компенсує ТОВ «Фірма «Технік-Центр» розмір сплаченої останнім на користь позивача орендної плати за користування землею;

- у 2020 році відповідач добросовісно звернувся до позивача із пропозицію укладання договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0002 по вул. Клочківській, 59, що підтверджено доказами у справі, однак вказане звернення залишене позивачем без відповіді і реагування;

- стягнення позивачем грошових коштів внаслідок власної тривалої бездіяльності і невиконання обов`язків власника, в умовах повного отримання орендної плати за земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0002, не відповідає базовим приписам права (принцип справедливості тощо) і суттєво порушує баланс інтересів сторін;

- судом першої інстанції було зроблено помилковий, суперечливий та незаконний висновок про наявність підстав для застосування такого способу захисту, як стягнення грошових коштів на підставі ст.1212 ЦК України (кондикції). Крім того, розмір кондикційного зобов`язання, заявленого позивачем до стягнення, взагалі не враховує коштів, отриманих позивачем за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:003:0002, і цей аргумент відповідача не розглянутий судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні;

- розрахунок суми безпідставно збережених коштів здійснений не позивачем, а структурним підрозділом позивача Департаментом земельних відносин Харківської міської ради, в той же час такий розрахунок може здійснити тільки відповідна Комісію в порядку, визначеному положеннями Постанови КМУ №284 від 19.04.1993 «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам», що у даному спорі зроблено не було.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Артсіті" (вх. № 72Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 22.12.2025 у справі № 922/3136/25.

Також зазначеною ухвалою учасникам справи встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Ухвала Східного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 отримана всіма учасниками справи до електронних кабінетів 02.02.2026, про що свідчать наявні в матеріалах справи довідки про доставку електронного листа (ухвали Східного апеляційного господарського суду від 02.02.2026).

Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Отже, ухвала Східного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 вважається врученою учасникам справи, в тому числі і позивачу і третій особі 03.02.2026, відповідно, останнім днем для подання відзиву на апеляційну скаргу для цих учасників справи було 18.02.2026 включно.

Позивач та третя особа правом на подання відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не скористалися.

В судове засідання 17.03.2026 з`явився представник відповідача, який підтримав апеляційну скаргу, а також представник позивача, який проти вимог та доводів апеляційної скарги заперечував.

Представник третьої особи в судове засідання 17.03.2026 не з`явився, про дату, час та місце його проведення повідомлений належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка про доставку до електронного кабінету зазначеного учасника справи електронного листа (ухвали Східного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 про відкриття апеляційного провадження у вказаній справі).

Відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників учасників справи в судове засідання судом обов`язковою не визнавалась, у справі достатньо матеріалів для розгляду справи по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу відповідача в даному судовому засіданні за відсутністю представника третьої.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

Як свідчать матеріали справи, на підставі рішення 21 сесії Харківської міської ради 24 скликання від 28.04.2004 № 54/04 Про припинення та надання в користування земельних ділянок юридичним та фізичним особам 12.11.2004 між Харківською міською радою, орендодавцем, та ТОВ Фірма Технік-Центр, орендарем, укладено договір оренди землі, який був зареєстрований у Харківській регіональній філії Державного підприємства Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті Україні по земельним ресурсах від 12.11.2004 за № 63213/04 (далі Договір).

Відповідно до умов зазначеного Договору ТОВ Фірма Технік- Центр передано в оренду земельну ділянку загальною площею 0,2473 га по вул. Клочківській, 59 у м. Харкові кадастровий номер :02:003:0002, несільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель (виробничі будівлі) по вул. Клочківській, 59.

Згідно з пунктом п.8 вказаного договору він укладається строком до 01.05.2054. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк.

Згідно п.40 договору перехід прав власності на будівлі та споруди, які розташовані на орендованій земельній ділянці до другої особи є підставою для розірвання договору та укладення договору оренди з новим власником будинків та споруд.

Договір підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 23.07.2025 № право власності на нежитлову будівлю літ. А-1-2 загальною площею 2 389,9 кв.м за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 59 зареєстровано:

- з 18.07.2003 по 02.09.2008 за ТОВ Фірма Технік-Центр () на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.02.2008 у справі № 2-2125; свідоцтва про право власності від 25.04.2002 виданого Виконавчим комітетом Харківської міської ради.

- з 18.01.2010 по 06.02.2020 за ТОВ КОМПАНІЯ АРТ-ІНВЕСТ () на підставі договору купівлі-продажу від 24.12.2009 № 3550, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лубковою О.В..

- з 07.02.2020 по 07.02.2020 за АТ МЕГАБАНК () на підставі іпотечного договору від 06.11.2013 № ГД-16/13-ГД-17/13-3-1, серія та номер: 3012 посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хоменко А.В.; договору № 1 про внесення змін від 27.05.2016 № 2154 посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хоменко А.В.; договору № 2 про внесення змін від 02.12.2016 № 5210 посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хоменко А.В.; договору № 3 про внесення змін від 06.12.2017 № 4517 посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хоменко А.В.; Договору № 4 про внесення змін від 01.10.2019 № 2590 посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хоменко А.В..

- з 07.02.2020 по теперішній час за TOB АРТСІТІ () на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 07.02.2020 № 598, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Н.В.; акта приймання-передачі від 07.02.2020 № б/н укладеного між АТ МЕГАБАНК та ТОВ АРТСІТІ.

Вищевказана нежитлова будівля розташована на земельній ділянці комунальної власності з кадастровим номером :02:003:0002.

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 24.03.2014 № НВ-014 площа земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0002, складає 0,2473 га. Вищевказана земельна ділянка належить до земель житлової та громадської забудови. Вид використання земельної ділянки - для експлуатації та обслуговування автосалону з автостоянкою.

23.07.2025 головним спеціалістом Інспекції з контролю за використанням та охороною земель комунальної власності Департаменту земельних відносин Харківської міської ради Денисюк Д.О. у порядку ч 2. ст. 83 та ст. 187 Земельного кодексу України проведено комплекс перевірочних заходів щодо вищезазначеної земельної ділянки по вул. Клочківській, 59 у м. Харкові.

За результатами проведеного обстеження встановлено, що на земельній ділянці (кадастровий номер :02:003:0002) площею 0,2473 га за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 59 розташована нежитлова будівля літ. А-1-2, право власності на яку, на теперішній час, зареєстроване за ТОВ АРТСІТІ. Земельна ділянка (кадастровий номер :02:003:0002) використовується ТОВ АРТСІТІ з 07.02.2020 по теперішній час без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України. (а.с. 43)

Згідно із листом Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 11.03.2025 № 5250/5/20-40-04-07-12 ТОВ АРТСІТІ у 2020-2025 роках плату за землю не нараховує та не сплачує (а.с.39).

Як стверджує позивач, документально оформлена заміна сторони по договору оренди землі від 12.11.2024 не відбулася, оскільки право оренди за попередніми власниками нежитлових будівель зареєстровано не було, а отже, на думку позивача, право користування земельною ділянкою до відповідача не перейшло.

Враховуючи вищенаведене, позивач зазначає, що ТОВ АРТСІТІ у період з 07.02.2020 по 28.02.2022 не сплачувало у встановленому законодавчими актами розмірі плату за користування земельною ділянкою по вул. Клочківській, 59 у м. Харкові, внаслідок чого зберегло за рахунок Харківської міської ради, як власника земельної ділянки за вказаною адресою майно - грошові кошти у розмірі орендної плати у сумі 3 242 469,66 грн., які мають бути стягнуті з ТОВ АРТСІТІ на користь Харківської міської ради в порядку статті 1212 Цивільного кодексу України.

Вказані обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Здійснюючи апеляційний перегляд, колегія суддів керується таким.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів встановила, що правовідносини, які склалися між сторонами, свідчать про існування двох самостійних підстав, які унеможливлюють задоволення позовних вимог, однак суд першої інстанції не надав оцінки жодній з цих обставин.

Так, судом першої інстанції не надана оцінка таким обставинам: 1) наявності між позивачем та відповідачем договірних (орендних) відносин і, таким чином, відсутності у спірних правовідносинах ознак кондикційного зобов`язання; 2) відсутності складу кондикційного зобов`язання внаслідок отримання позивачем плати за землю і суперечливій поведінці позивача, дії якого спрямовані на подвійне стягнення плати за землю.

Щодо наявності між сторонами орендних відносин, які виключають існування кондикційного зобов`язання, колегія суддів зазначає таке.

Сторонами спору у своїх заявах по суті справи визнані два факти укладання в 2004 році договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0002 зі строком дії до 2054 року та належна реєстрація цього договору відповідно до закону, який діяв на час укладання цього правочину. Згідно приписів ч.1 ст. 75 ЦПК України ці обставини не підлягають додатковому доказуванню.

Відповідно до положень до ст. 7 Закону України "Про оренду землі", ст. 120 ЗК України та численної уніфікованої практики ВС набувач об`єктів нерухомості, розташованих на земельній ділянці, автоматично набуває прав та обов`язків орендаря землі з моменту реєстрації права власності на набуте нерухоме майно.

Наприклад, постановою Верховного Суду від 23.10.2023 року по справі №804/7861/16 визначено: «Верховний Суд неодноразово висловлював позицію про те, що особа, яка набула права власності на нерухоме майно, фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене, у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника. При цьому договір оренди цієї земельної ділянки щодо попереднього її користувача (попереднього власника нерухомого майна) припиняється відповідним договором, на підставі якого новим власником набуто право власності на розташоване на цій земельній ділянці майно. Зміна орендаря відбувається в силу прямої вказівки закону. Зобов`язання зі сплати орендної плати автоматично виникає в нового власника об`єкта нерухомості з моменту набуття ним права власності на такий об`єкт. Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 29.05.2020 у справі №802/4133/15-а, від 14.02.2023 у справі № 803/847/17, від 19.06.2018 у справі №922/3655/17, від 07.11.2018 у справі № 910/20774/17 та від 18.04.2019 у справі №913/210/18, але не виключно».

Як при поданні позову, так і в ході вирішення даного спору судами, позивач спростовував обов`язок застосування наведених норм закону та уніфікованої практики ВС, посилаючись на правову позицію ВС у справі №913/169/18 (постанова від 28.02.2020), де зазначено, що за відсутності даних про реєстрацію права оренди в державному реєстрі, набувачі об`єктів нерухомості на земельних ділянках не набувають прав і обов`язків орендарів землі.

Суд першої інстанції поклав наведену позивачем правову позицію в основу свого рішення.

Однак позивачем не враховано, а судом першої інстанції проігноровано, що наведена правова позиція не тільки не є релевантною до даного спору, а й взагалі не може бути у ньому застосована.

Зокрема, у справі №913/169/18 спірний договір оренди був укладений в 2014 році, тобто після внесення Законом України № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, що набула чинності 01.01.2013) змін до порядку реєстрації прав на нерухоме майно, відповідно до яких право оренди виникає тільки після державної реєстрації цього права. Саме ця обставина обумовила позицію ВС про те, що за договором 2014 року право оренди виникає і може бути набуте наступними власниками нерухомості тільки в разі реєстрації права оренди в державному реєстрі.

У даному ж спорі договір оренди землі був укладений у 2004 році і своєчасно зареєстрований у повній відповідності до закону, який діяв на час укладання правочину (на той час реєстрації підлягав сам договір, а не право оренди), тому цей договір створив правові наслідки у вигляді виникнення легітимного права оренди строком дії до 2054 року.

Таким чином, правовідносини у даному спорі не мають особливостей, перешкоджаючих застосуванню ст. 7 Закону України "Про оренду землі", ст. 120 ЗК України та одноманітної практики ВС, в силу чого суд першої інстанції мав прийти до висновку про набуття прав і обов`язків орендаря землі кожним з набувачів об`єкту нерухомості, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером :02:003:0002.

При цьому, оцінюючи встановлену у даному спорі обставину відсутності реєстрації права оренди у державному реєстрі прав на нерухоме майно, колегія суддів додатково зазначає, що ця обставина не може припинити договору оренди 2004 року і не свідчить про відсутність у відповідача прав і обов`язків орендаря.

Так, загальні положення про підстави припинення зобов`язання закріплені у ст. ст. 599-609 ЦК України, крім того, спеціальною нормою закону ст. 31 ЗУ «Про оренду землі», встановлені підстави припинення договору оренди землі: «Договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи - орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи - орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства)».

Обставини даного спору свідчать про відсутність будь-яких підстав (хоч загальних, хоч спеціальних), з якими закон пов`язує припинення договору оренди землі чи припинення права оренди.

В аспекті викладеного колегія суддів підкреслює, що відсутність реєстрації права оренди за порядком, встановленим Законом України № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, що набула чинності 01.01.2013), унеможливлює виникнення права оренди по договорах, укладених в період чинності цього закону, але жодним чином не може припинити правовідносини оренди, які виникли до набуття чинності цим законом і були зареєстровані державою відповідно до актуального на час вчинення правочину порядку реєстрації договорів оренди.

Встановивши чинність орендних правовідносин і набуття відповідачем прав і обов`язків за договором оренди 2004 року, колегія суддів зазначає про неможливість задоволення позову, який ґрунтується на кондиційній вимозі.

Як відомо, кондиційна вимога є субсидіарним способом захисту і не застосовується у тих випадках, коли спір підлягає вирішенню у межах зобов`язальних відносин, які склалися між сторонами.

Зокрема, передбачений інститутом кондикції вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Предметом регулювання 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права (подібні висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 20.11.2018 у справі №922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19).

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз положень статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що ця стаття стосується позадоговірних зобов`язань з повернення безпідставно набутого, збереженого майна (кондикційні зобов`язання), що виникають за наявності одночасно таких умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

При цьому, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Такі висновки щодо застосування положень глави 83 ЦК України та, зокрема статті 1212 ЦК України, є сталими у судовій практиці та викладені у численних постановах Верховного Суду, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.12.2021 у справі № 911/1101/21, від 06.06.2022 у справі №903/142/21 та в інших.

Отже, основна умова частини 1 статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Оскільки у даному спорі відповідач набув прав і обов`язків орендаря земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0002 за договором оренди землі 2004 року, позов, який ґрунтується на кондиційній вимозі, є безпідставним і не підлягає задоволенню судом.

Щодо другої підстави, яка унеможливлює задоволення позову відсутності складу кондикційного зобов`язання внаслідок отримання позивачем плати за землю і суперечливій поведінці позивача, спрямованої на подвійне стягнення плати за землю, колегія суддів зазначає наступне.

Загалом, встановлення судом однієї обставини, яка унеможливлює задоволення позову (відсутність кондикційного зобов`язання) може свідчити про відсутність необхідності аналізу інших самостійних підстав, які тягнуть той самий результат вирішення спору. Однак процесуальний закон вимагає від суду забезпечити для сторін право «бути почутим», тобто навести висновки щодо кожної з підстав, на яких сторони ґрунтують свої доводи і заперечення, тому, враховуючи, що обставини відсутності складу кондикційного зобов`язання і суперечливої поведінки покладені апелянтом в основу своєї апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним навести аналіз цих аргументів відповідача.

Зокрема, колегією суддів встановлено, що позивач за весь період часу, зазначений у позові, отримував оренду плату за земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0002 від третьої особи - ТОВ «Фірма «Технік-Центр», однак не зазначив цього факту у позові і не врахував при визначенні розміру позовних вимог.

Докази у справі свідчать про те, що між відповідачем (ТОВ «АРТСІТІ») та ТОВ «Фірма «Технік-Центр» 07.02.2020 року був укладений договір про компенсацію витрат, пов`язаних зі сплатою орендної плати за землю, предметом якого є, зокрема, компенсація ТОВ «АРТСІТІ» витрат ТОВ «Фірма «Технік-Центр» по сплаті останньою орендної плати за договором оренди земельної ділянки від 12.11.2004, предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0002, площею 0,2473 га, по вул. Клочківській,59, в м. Харків, (том І, а.с.103).

За умовами цього договору відповідач зобов`язався компенсувати ТОВ «Фірма «Технік-Центр» вказані витрати до повного оформлення на себе права оренди землі.

Відповідно до листа вих.№19-09 від 19/09/2025 ТОВ «Фірма «Технік-Центр» підтвердило ТОВ «АРТСІТІ» сплату орендної плати з 01.02.2020р. за 4 (чотири) земельні ділянки, загальною площею 1,1379 га по вул. Клочківській, 59, до якої також включена і земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0002 по вул. Клочківській, 59, в м. Харкові (том І , а.с.103).

ТОВ «Фірма «Технік-Центр» на виконання пункту 31 договору оренди землі було сплачено, а позивачем було без зауважень прийнято орендну плату за оренду чотирьох земельних ділянок, загальною площею 1,1379 га по вул. Клочківській, 59, до якої включена і земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0002, площею 0,2473 га, по вул. Клочківській, 59, в м. Харкові, а саме: у 2019 р. задекларовано та сплачено в сумі 828.953,59 гривень; у 2020 р. задекларовано та сплачено в сумі 828.953,59 гривень; у 2021 р. задекларовано та сплачено в сумі 828.953,59 гривень; у 2022 р. задекларовано та сплачено з урахуванням уточнень в сумі 151.974,82 гривень.

Листом ГУ ДПС у Харківській області від 18.09.2025 №50986/6/20-40-04-06-09 від 15.09.2025р. (копія даного листа наявна в матеріалах справи), серед іншого зазначено про декларування та сплату ТОВ «Фірма «Технік-Центр» орендної плати за 4 (чотири) земельні ділянки, загальною площею 1,1379 га по вул. Клочківській, 59, до яких включена і земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0002, площею 0,2473 га, по вул. Клочківській, 59, в м. Харкові, в період з 2017 по 2022 роки (том І , а.с.103 (зворотній бік аркуша), а.с. 105).

Зі змісту статті 1212 Цивільного кодексу України вбачається, що необхідними умовами для її застосування є 1) набуття або збереження майна; 2) набуття за рахунок іншої особи (одночасне набуття майна однією особою і збіднення іншої); 3) відсутність правової підстави.

Таким чином, обов`язковою умовою виникнення зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є: завдання шкоди у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого) та обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; (постанова Верховного Суду від 02.07.2020 у справі №906/456/19).

З цього випливає, що якщо кошти надійшли до власника землі та бюджету, то підстави задоволення кондикційного позову до землекористувача відсутні, навіть якщо за користування землею платить третя особа, оскільки це є виконанням зобов`язання іншою особою і інтересах боржника (ст. 528 ЦК України). В цьому аспекті колегія суддів підкреслює, що інститут виконання зобов`язання третьою особою встановлений матеріальним законом і жодна норма законодавства не забороняє використання цього інституту у відносинах оренди землі.

Таким чином, третя особа правомірно сплачувала за відповідача плату за землю, в силу чого зобов`язання зі оплати оренди в частині сплачених сум є припиненим належним виконанням.

Також, оскільки кошти за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:003:0002 за період з 07.02.2020 по 28.02.2022 вже були сплачені за відповідача третьою особою (ТОВ «Фірма «Технік-Центр»), то у позивача відсутні підстави стверджувати, що фактичний користувач безпідставно зберіг кошти за користування вказаною земельною ділянку у спірний період саме за рахунок позивача (майнова сфера позивача в решті решт не зазнала зменшення або відсутності збільшення активів), що також виключає існування кондиційного зобов`язання у даному спорі.

Оцінюючи поведінку позивача, який без застережень приймав орендну плату за договором за користування земельною ділянкою номер :02:003:0002 від третьої особи, однак не зазначив цього факту при поданні позову і не врахував отримані кошти при визначенні розміру неотриманих коштів, колегія суддів спирається на принципи розумності (міркування здорового глузду), добросовісності і справедливості.

Так, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни).

Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20).

Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними.

Добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18)).

З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 463/13099/21 (провадження № 61-11609сво23), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Велика Палата Верховного Суду наголошувала, що цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість (див. пункт 220 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі № 917/1212/21 (провадження № 12-24гс23)).

Як вже було зазначено, кошти за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:003:0002 за період з 07.02.2020 по 28.02.2022 вже були сплачені ТОВ «Фірма «Технік-Центр», отже позивач отримав кошти за користування зазначеною земельною ділянкою у спірний період. Зважаючи на вказану обставину, стягнення з відповідача як фактичного користувача земельної ділянки суми, яка вже була сплачена третьою особою, призведе до безпідставного збагачення самого власника землі, що не узгоджується із наведеними принципами цивільного законодавства.

Окрім цього, як вже зазначалося, між відповідачем та третьою особою ТОВ «Фірма «Технік-Центр» укладений договір від 07.02.2020 року про компенсацію витрат, пов`язаних зі сплатою орендної плати за землю, за яким відповідач зобов`язався компенсувати третій особі витрати з орендної плати земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0002, площею 0,2473 га, по вул. Клочківській,59, в м. Харків за договором від 12.11.2004. Отже задоволення кондикційного позову у зазначеній справі може означати покладення на відповідача подвійної плати за користування вказаною земельною ділянкою, що також не узгоджується із наведеними вище принципами цивільного законодавства.

Колегія суддів підкреслює, що наведена правова ситуація виникла внаслідок дій позивача, який при поданні позову не повідомив суд про факт отримання ним коштів за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:003:0002 і не врахував ці кошти при визначенні розміру зобов`язання, в силу чого позовна вимога по суті є вимогою про подвійне стягнення плати за землю, і як така суперечить принципам справедливості і розумності, що є обставиною, яка унеможливлює задоволення позову.

Оцінюючи інші аргументи апеляційної скарги, які полягали у невірному визначенні позивачем коефіцієнту при розрахунку плати за землю; бездіяльності позивача при намаганні відповідача врегулювати спірні орендні відносини шляхом укладення угоди; нарахуванні сум, належних до стягнення, із порушенням встановленого Постановою КМУ №284 від 19.04.1993 «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам» порядку, колегія суддів зазначає, що за відсутності кондикційного зобов`язання ці аргументи не впливають на рішення у даному спорі, тому не вимагають детального аналізу.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, не повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, внаслідок чого порушив норми матеріального права, у зв`язку з цим рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення, яким у позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ТОВ "Артсіті" (вх. № 72Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 22.12.2025 у справі № 922/3136/25 задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 22.12.2025 у справі № 922/3136/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Харківської міської ради (м-н Конституції, 7, м. Харків, 61003, , платіжні реквізити: р/р UA0032986, Банк: ДКСУ м. Київ, МФО 820172 Отримувач - Харківська міська рада, код отримувача (ЄДРПОУ) - 04059243) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Артсіті" (місцезнаходження: 61058, м. Харків, вул. Клочківська,59; ) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 58 364,46 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 27.03.2026.

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя І.А. Шутенко