ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 902/298/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Рогач Л. І. - головуюча, Краснов Є. В., Мачульський Г. М.,

за участю секретаря судового засідання - Салівонського С. П.,

представників учасників справи:

Офісу Генерального прокурора - Набок Ю. В.,

відповідача - Озерська І. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дашівське рибоводне господарство"

на рішення Господарського суду Вінницької області від 23.09.2025

(суддя Яремчук Ю. О.)

та на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2025

(судді Василишин А. Р., Філіпова Т. Л., Маціщук А. В.)

у справі за позовом Виконувача обов`язків керівника Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Дашівської селищної ради Гайсинського району Вінницької області

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дашівське рибоводне господарство"

про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою.

ВСТАНОВИВ:

1. Історія справи

1.1. Виконувач обов`язків керівника Гайсинської окружної прокуратури (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Дашівської селищної ради Гайсинського району Вінницької області (далі - Дашівська селищна рада, позивач) звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дашівське рибоводне господарство" (далі - СГТОВ "Дашівське рибоводне господарство", відповідач, скаржник) про:

- визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 08.10.2012 між Іллінецькою районною державною адміністрацією Вінницької області та відповідачем;

- скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації іншого речового права - права оренди відповідача на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:1051 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 12), припинивши право оренди;

- зобов`язання відповідача повернути Дашівській територіальній громаді в особі позивача земельну ділянку водного фонду з кадастровим номером :03:000:1051 площею 21,9070 га, яка розташована за межами населеного пункту на території с. Городок Дашівської територіальної громади Гайсинського району Вінницької області.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Іллінецька районна державна адміністрація не мала повноважень передавати спірну земельну ділянку відповідачу в оренду для ведення рибного господарства, оскільки ці повноваження в силу частини третьої статті 122 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) були відсутні. За доводами Прокурора, договір укладений з порушенням вимог статті 51 Водного кодексу України (далі - ВК України) та статті 134 ЗК України.

2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

2.1. Іллінецька районна державна адміністрація розпорядженням від 26.09.2012 № 366 "Про затвердження технічних документацій із землеустрою, передачу в оренду земельних ділянок із земель водного фонду на території Іллінецького району та водних об`єктів (ставків) СГТОВ Дашівське рибоводне господарство для рибогосподарських потреб" вирішила:

-·затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельні ділянки водного фонду Дашівської селищної, Городоцької, Кантелинської, Купчинецької, Леухівської, Слободищенської сільських рад на території Іллінецького району СТОВ "Дашівське рибоводне господарство" для рибогосподарських потреб;

-·надати СГТОВ "Дашівське рибоводне господарство" в оренду строком на 25 (двадцять п`ять) років земельні ділянки загальною площею 544,0460 га із земель водного фонду Дашівської, Городоцької, Кантелинської, Купчинецької, Леухівської, Слободищенської сільських рад на території Іллінецького району та на 5 (п`ять) років водні об`єкти (ставки), розташовані за межами населених пунктів Дашів, Городок, Кантелина, Волошкове, Леухи, Слободище для рибогосподарських потреб згідно з додатком;

- провести укладення з райдержадміністрацією договорів оренди земельних ділянок, що підлягають державній реєстрації у відділі Держкомзему у Іллінецькому районі Вінницької області та договорів оренди водних об`єктів.

2.2. На підставі розпорядження Іллінецької районної державної адміністрації від 26.09.2012 № 366 між Іллінецькою районною державною адміністрацією (орендодавець) та відповідачем (орендар) 08.12.2012 укладено договір, за умовами якого:

- орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове, платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення для рибогосподарських потреб (товарне риборозведення), із земель водного фонду Городоцької сільської ради, за межами с. Городок, Іллінецького району, Вінницької області (пункт 1);

- об`єктом оренди є земельна ділянка зайнята водним об`єктом (ставком) загальною площею 21,9070 га, в тому числі: під болотами 7,5772 га, під водою 14,2752 га, під гідроспорудою 0,0546 га. Кадастровий номер земельної ділянки :03:000:1051 (пункт 2.1);

- земельна ділянка передається в оренду разом з водним об`єктом (ставком) площею 21,907 га водного дзеркала та гідроспорудою, договори оренди яких оформляються окремо (пункт 2.3);

- нормативна грошова оцінка земельної ділянки не проведена (пункт 2.4);

- договір укладено строком на 25 (двадцять п ять) років з дня його державної реєстрації у органі державної реєстрації за місцем розташування земельної ділянки (пункт 3.1);

- орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі щорічно 350 грн за 1 гектар земельної ділянки, що становить 1,586 % від середньої грошової оцінки 1 га ріллі по Вінницькій області (пункт 4.1);

- земельна ділянка передається в оренду для рибогосподарський потреб (товарного риборозведення) (пункт 5.1);

- цільове призначення земельної ділянки - землі водного фонду (пункт 5.2).

2.3. 03.07.2014 проведено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки.

2.4. Прокурор вважає, що договір від 08.10.2012 укладено всупереч вимогам чинного законодавства та з перевищенням повноважень, визначених частиною третьою статті 122 ЗК України, а тому підлягає визнанню недійсним; право оренди відповідача підлягає скасуванню в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; земельна ділянка підлягає поверненню позивачу.

3. Короткий зміст судових рішень

3.1. Господарський суд Вінницької області рішенням від 23.09.2025, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2025, позов задовольнив повністю.

3.2. Мотивував тим, що:

- Іллінецька районна державна адміністрація не мала повноважень передавати спірну земельну ділянку в оренду для ведення рибного господарства, оскільки дані повноваження в силу частини п`ятої статті 122 ЗК України (у редакції на час прийняття розпорядження) належали Вінницькій обласній державній адміністрації, тому підлягають задоволенню вимоги Прокурора про визнання недійсним договору оренди землі від 08.10.2012 та про зобов`язання відповідача повернути позивачу спірну земельну ділянку;

- оскільки подальша наявність відомостей у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди відповідача на спірну земельну ділянку порушуватиме принципи об`єктивності, достовірності та повноти відомостей, тому підлягає задоволенню вимога про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію іншого речового права - права оренди відповідача на цю земельну ділянку, припинивши право оренди;

- щодо заявленої відповідачем позовної давності, суд вважав відсутніми підстави для застосування наслідків її спливу, оскільки сутністю вимоги про визнання недійсним договору є порушення, яке триває і має місце на момент звернення з позовом до суду, тобто початковий момент перебігу позовної давності зміщується із кожним новим порушенням права власника землі, тому на таку вимогу не поширюються вимоги щодо позовної давності, оскільки з таким позовом можна звернутися в будь-який час, поки існують правовідносини та правопорушення. Оскільки зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, тому вимога про зобов`язання повернути земельну ділянку водного фонду є негаторним позовом, який може бути пред`явлений позивачем упродовж усього часу, поки існує відповідне правопорушення.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування

4.1. До Верховного Суду від СГТОВ "Дашівське рибоводне господарство" надійшла касаційна скарга, в якій, просить рішення Господарського суду Вінницької області від 23.09.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

4.2. Скаржник звертається до Верховного Суду з підстав, визначених у частині другій статті 287 ГПК України у випадках, передбачених пунктами 1, 3 цієї частини статті.

4.3. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження судових рішень у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, відповідач зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених:

- у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17 щодо застосування пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень";

- у постанові Верховного Суду України від 07.10.2015 у справі № 911/2105/14 щодо застосування пункту 3 частини першої статті 5 ВК України;

- у постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 910/2062/18 щодо застосування статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у контексті положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту інтересів власників земельних часток (паїв), а також застосування адміністративної процедури у сфері земельних відносин", та частин першої, п`ятої статті 122 ЗК України. Зокрема, з урахуванням положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту інтересів власників земельних часток (паїв), а також застосування адміністративної процедури у сфері земельних відносин", який набрав чинності 08.11.2024, Прокурором не доведено, а судами в належний спосіб не встановлено, що повернення спірної земельної ділянки саме Дашівській територіальній громаді в особі Дашівської селищної ради буде спрямовано на поновлення порушених інтересів держави, про які вказує Прокурор, оскільки, дійшовши висновку що саме позивач є уповноваженим органом місцевого самоврядування на розпорядження спірною земельною ділянкою з розташованим на ній водним об`єктом, а також уповноваженим суб`єктом владних повноважень на виконання завдань із захисту інтересів Дашівської територіальної громади, у тому числі щодо раціонального використання земель і водних об`єктів, які розташовані на території громади, судом апеляційної інстанції не досліджено підстав набуття такого права на час звернення Прокурором до суду та звернуто увагу лише на положення статті 13 Конституції України та статті 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні";

- у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц, від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц, від 12.12.2018 у справах № 570/3439/16-ц і № 372/51/16-ц, від 11.09.2019 у справі № 910/7122/17 щодо дотримання положень статей 45, 48 ГПК України та процесуальних наслідків пред`явлення позову до неналежного відповідача. Зокрема, судами попередніх інстанцій не враховано, що оскільки оспорюваний договір є двостороннім правочином, то у спорі про визнання недійсним такого договору належним відповідачем не може вважатись тільки одна його сторона, тому Вінницька районна державна адміністрація як правонаступник Іллінецької районної державної адміністрації, яка була стороною оспорюваного договору у якості співвідповідача не залучалась, що є підставою для відмови у даному позові;

- у постанові Верховного Суду від 08.08.2024 у справі № 917/1024/22, від 22.04.2021 у справі № 904/1017/20, постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц щодо дотримання статей 74, 79 ГПК України;

- у постановах Верховного Суду від 22.06.2020 у справі № 177/1942/16-ц, від 24.04.2020 у справі № 522/25151/14-ц щодо застосування положень статей 43, 51 ВК України, статей 215, 216 ЦК України;

- у постановах Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 910/2164/18, від 08.07.2019 у справі № 908/156/18, від 16.12.2020 у справі № 914/554/19, від 12.04.2023 у справі № 910/10892/21, від 25.06.2024 у справі № 910/7859/23, від 11.01.2024 у справі № 911/84/22, від 10.07.2024 у cправі № 914/1574/23 щодо застосування частини четвертої статті 75 ГПК України стосовно ухвали Господарського суду Вінницької області від 09.10.2012 у справі № 11/17/2012/5003, оскільки як у справі № 11/17/2012/5003, так і у даній справі предмет спору стосується правомірності використання СТОВ "Дашівське рибоводне господарство" земельної ділянки загальною площею 21,9070 га;

- у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.07.2025 у справі № 910/2389/23, від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20), від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18, від 02.11.2022 у справі № 922/3166/20, постанові Верховного Суду від 24.11.2021 у справі № 910/248/20 щодо дотримання статті 15 ГПК України, застосування статті 391 ЦК України;

- у постанові Верховного Суду від 14.05.2019 у справі № 910/7394/17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2019 у справі № 911/3681/17 щодо застосування статей 257, 261, 267 ЦК України. Зокрема, внаслідок нез`ясування обставин, що мають значення для справи, судами попередніх інстанцій помилково ототожнено позов про визнання недійсним договору оренди землі як негаторний позов про усунення перешкод у користуванні майном та безпідставно не застосовано до позовних вимог позовну давність;

- у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2021 у справі № 912/2797/21 щодо врахування статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та дотримання приписів частини четвертої статті 11 ГПК України;

- у постановах Великої Палата Верховного Суду від 22.11.2023 у справі № 2610/7240/2012, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 06.11.2018 у справі № 1326/1314/2012 щодо дотримання статті 13, підпункту "в" пункту 3 частини першої статті 282 ГПК України.

4.4. Відповідач у касаційній скарзі також зазначає, що внаслідок нез`ясування обставин, що мають значення для справи, а також неправильного застосування пункту 12 Розділу X "Перехідні положення" ЗК України та Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України відносно розмежування земель державної і комунальної власності" від 06.09.2012 суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку щодо того, що право на розпорядження спірною земельною ділянкою не належало Іллінецькій районній державній адміністрації.

4.5. Щодо підстави касаційного оскарження судових рішень у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, відповідач вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування частини третьої статті 122 ЗК України з урахуванням особливостей, визначених пунктом 12 Розділу X "Перехідні положення" ЗК України (у редакції від 05.09.2012) та моменту розмежування земель державної і комунальної власності згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України відносно розмежування земель державної і комунальної власності" від 06.09.2012 у подібних правовідносинах.

5. Позиції інших учасників справи

5.1. Прокурор у відзиві на касаційну скаргу заперечує проти її задоволення, просить оскаржувані судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

5.2. Відповідач подав додаткові пояснення у справі.

5.3. Позивач правом подання відзиву на касаційну скаргу не скористався.

6. Позиція Верховного Суду

6.1. Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає таке.

Щодо скасування державної реєстрації права оренди на спірну земельну ділянку

6.2. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 (пункт 5.6), від 06.02.2019 у справі № 522/12901/17-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340 (пункт 6.41), від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18 (пункт 48), від 28.01.2020 у справі № 50/311-б (пункт 91), від 19.05.2020 у справі № 922/4206/19 (пункт 43), від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (пункт 88), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 75), від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 (пункт 55); див. також постанову Верховного Суду України від 10.09.2014 у справі № 6-32цс14).

6.3. Обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові незалежно від інших встановлених судом обставин (див. постанови від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц (пункт 77), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 52), від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155), від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20 (пункт 148)), що в свою чергу виключає відмову в задоволенні позову в зв`язку з його необґрунтованістю.

6.4. У позовній заяві Прокурором заявлена вимога про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права оренди на земельну ділянку, припинивши право оренди.

6.5. Колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

6.6. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 названого Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Такий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19, від 23.06.2020 у справі № 906/516/19 та від 16.02.2022 у справі № 910/10440/19.

6.7. Отже, судове рішення про визнання недійсним договору оренди землі від 08.10.2012, на підставі якого державний реєстратор і вчинив відповідний реєстраційний запис щодо права оренди відповідача, є підставою для внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до положень статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

6.8. У зв`язку з цим прийняття судового рішення про визнання недійсним договору оренди забезпечить позивачу відновлення порушеного права, є належним у спірним правовідносинах та не потребує одночасно окремої позовної вимоги про скасування державної реєстрації права оренди відповідача на спірну земельну ділянку.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 18.09.2024 у справі № 910/14564/23, від 30.07.2025 у справі № 907/1187/23.

6.9. Отже, заявлена позовна вимога про скасування державної реєстрації права оренди відповідача на спірну земельну ділянку з урахуванням задоволення позовної вимоги про визнання договору оренди землі недійсним не є належним та ефективним способом захисту права держави, у зв`язку з чим в її задоволенні слід відмовити.

Щодо вимог про визнання недійсним договору та зобов`язання відповідача повернути позивачу земельну ділянку

6.10. Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

6.11. У статті 203 ЦК України закріплені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину та встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

6.12. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Отже, вирішуючи спір про визнання договору недійсним, необхідним є встановлення наявності тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків.

6.13. На підставі розпорядження Іллінецької районної державної адміністрації від 26.09.2012 № 366 між Іллінецькою районною державною адміністрацією (орендодавець) та відповідачем (орендар) 08.12.2012 укладено договір, за умовами якого орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове, платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення для рибогосподарських потреб (товарне риборозведення), із земель водного фонду Городоцької сільської ради, за межами с. Городок, Іллінецького району, Вінницької області (пункт 1 договору).

6.14. Суди попередніх інстанцій встановили, що відповідно до витягу з Державного земельного кадастру НВ-014 від 05.06.2014 земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:1051 відноситься до категорії земель водного фонду, з цільовим призначенням для рибогосподарських потреб державної форми власності.

6.15. Відповідно пункту "а" статті 17 ЗК України (тут і надалі - у редакції на час виникнення спірних відносин) до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

6.16. За змістом пункту 12 розділу X "Перехідні положення" ЗК України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

6.17. Як органи влади, так і органи місцевого самоврядування наділені повноваженнями розпорядження земельними ділянками, які відрізняються лише своїми характеристиками, такими, як місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, категорія.

6.18. Згідно із статтями 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду, та віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно їх повноважень.

6.19. За змістом частин першої, другої статті 3 ВК України усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд.

До водного фонду України належать: 1) поверхневі води: природні водойми (озера); водотоки (річки, струмки); штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об`єкти; 2) підземні води та джерела; 3) внутрішні морські води та територіальне море.

6.20. Частиною першою статті 58 ЗК України та статтею 4 ВК України передбачено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

6.21. За змістом постанови Верховної Ради України від 14.01.2000 № 1390 "Про Концепцію розвитку водного господарства України" водне господарство - галузь, завданням якої є забезпечення потреб населення і народного господарства у водних ресурсах, збереження, охорона та відтворення водного фонду, попередження шкідливої дії вод і ліквідація її наслідків.

6.22. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів" рибне господарство - галузь економіки, завданнями якої є вивчення, охорона, відтворення, вирощування, використання водних біоресурсів, їх вилучення (добування, вилов, збирання), реалізація та переробка з метою одержання харчової, технічної, кормової, медичної та іншої продукції, а також забезпечення безпеки мореплавства суден флоту рибної промисловості.

6.23. Частиною першою статті 51 ВК України передбачено, що у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, лікувальних, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт можуть надаватися водосховища (крім водосховищ комплексного призначення), ставки, озера та замкнені природні водойми.

6.24. Згідно із частиною першою статті 85 ВК України порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством.

6.25. Відповідно до частини першої статті 59 ЗК України землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

6.26. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 122 ЗК України (у редакції, зокрема, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України відносно розмежування земель державної і комунальної власності" від 06.09.2012 № 5245-VI - на час виникнення спірних відносин) районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності (крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті) у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для, зокрема, ведення водного господарства. Обласні державні адміністрації передають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.

6.27. Використання терміну "рибогосподарські потреби (риборозведення)" є самостійним, підстав для ототожнення його з терміном "водне господарство" немає.

6.28. У статті 122 ЗК України, визначаючи повноваження районної державної адміністрації, законодавцем вжито термін "водне господарство". З аналізу наведеної норми можливо дійти висновку, що розмежування повноважень органів виконавчої влади (райдержадміністрацій та облдержадміністрацій) залежить від цільового призначення земельних ділянок, що слідує із вжитих у правовій нормі слів "… для всіх потреб…" "для ведення водного господарства".

6.29. Ведення водного господарства є одним із видів цільового призначення земель водного фонду (стаття 19 ЗК України; Класифікація видів цільового призначення земель, затверджено наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 23.07.2010 № 548 (чинний на час виникнення спірних правовідносин)). Іншим видом цільового призначення в цій категорії (водного фонду) є "рибогосподарські потреби".

6.30. Таким чином, повноваження райдержадміністрації визначаються та обмежуються саме видами дозволеного використання в межах відповідної категорії за цільовим призначенням. Районній державній адміністрації надані повноваження для розпорядження землями, зокрема для "ведення водного господарства", що не охоплює інший вид цільового призначення - "рибогосподарські потреби" (риборозведення).

6.31. Отже, за змістом частин третьої та п`ятої статті 122 ЗК України передача у користування на умовах оренди земель державної власності водного фонду для рибогосподарських потреб за межами населених пунктів належить до компетенції обласних державних адміністрацій.

6.32. Ураховуючи зазначене, положеннями чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства не було передбачено можливості делегування обласними державними адміністраціями повноважень районним державним адміністраціям щодо передачі в оренду земельних ділянок водного фонду із земель державної власності за межами населених пунктів для рибогосподарських потреб.

6.33. Наведене свідчить про те, що договір від 08.10.2012 укладений за перевищення повноважень на його укладення, що є достатньою підставою для висновку про обґрунтованість вимог про визнання недійсним цього договору.

6.34. З огляду на наведене, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом апеляційної інстанції пункту 12 Розділу X "Перехідні положення" ЗК України та Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України відносно розмежування земель державної і комунальної власності" від 06.09.2012, Судом відхиляються.

6.35. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

6.36. Відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 122 ЗК України з урахуванням особливостей, визначених пунктом 12 Розділу X "Перехідні положення" ЗК України (у редакції від 05.09.2012) та моменту розмежування земель державної і комунальної власності згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України відносно розмежування земель державної і комунальної власності" від 06.09.2012 у подібних правовідносинах, про що зазначав скаржник у касаційній скарзі, у наведеному випадку не впливає на висновки, викладені в оскаржених рішенні та постанові судів першої та апеляційної інстанцій про підставність заявленої вимоги про визнання недійсним оспореного договору, зважаючи на предмет і підстави позову, встановлені судами обставини справи та відповідні положення законодавства, які регулюють спірні правовідносини.

6.37. Колегія суддів вважає помилковими посилання відповідача на неналежність складу сторін у справі (за твердженням відповідача співвідповідачем у справі має бути Вінницька районна державна адміністрація, оскільки Іллінецьку районну державну адміністрацію приєднано до Вінницької обласної державної адміністрації внаслідок реорганізації) з огляду на таке.

6.38. Як вірно встановили суди попередніх інстанцій, відповідно до пункту 1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 № 1635-р "Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій" здійснено реорганізацію районних державних адміністрацій районів, ліквідованих згідно з постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-IX "Про утворення та ліквідацію районів", шляхом приєднання до районних державних адміністрацій, розташованих в адміністративних центрах районів, утворених зазначеною постановою, згідно з додатком 1. Додатком 1 до вказаного розпорядження є перелік районних державних адміністрацій, що реорганізуються шляхом приєднання до районних державних адміністрацій, розташованих в адміністративних центрах районів, утворених постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-IX, відповідно до якого Іллінецьку районну державну адміністрацію реорганізовано шляхом приєднання до Вінницької районної державної адміністрації.

6.39. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 707-р "Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Вінницької області", село Городок увійшло до складу Дашівської селищної громади Гайсинського району.

6.40. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття "сторона у спорі" може не бути тотожним за змістом поняттю "сторона у процесі": сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки наведені в постановах від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц, від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17, від 09.02.2021 у справі № 635/4741/17.

6.41. У даному випадку у разі задоволення вимог про визнання недійсним правочину та про повернення отриманого за ним таке повернення має відбуватися на користь особи, яка у цих правовідносинах має право розпорядження та володіння земельною ділянкою. Враховуючи наведене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що належним позивачем є Дашівська селищна рада, а належним відповідачем, тобто особою, до якої звернута матеріально-правова вимога, є СГТОВ "Дашівське рибоводне господарство".

6.42. При цьому, доводи скаржника у цій частині щодо того, що співвідповідачем у цій справі має бути ще й Вінницька районна державна адміністрація, є помилковими з огляду на те, що за встановленими судами обставинами справи водний об`єкт (ставок) за договором, яким зайнята спірна земельна ділянка знаходиться в межах однієї області, що відповідно до статті 5 ВК України не належить до водних об`єктів загальнодержавного значення. Наведене відповідно до статті 51 ВК України виключає можливість здійснення орендних відносин щодо такого об`єкта місцевими державними адміністраціями, а відноситься до об`єктів місцевого значення, тобто повернення такої земельної ділянки має здійснюватися у даному випадку саме позивачу.

6.43. Враховуючи викладене, процесуальним правонаступником повноважень Іллінецької районної державної адміністрації в частині розпорядження земельними ділянками на території Дашівської територіальної громади є саме Позивач, а не Вінницька районна державна адміністрація. У зв`язку з цим суд апеляційної інстанції вказує, що Вінницька районна державна адміністрація, як правонаступник Іллінецької районної державної адміністрації, підставно не залучена до справи місцевим господарським судом.

6.44. Щодо доводів скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій того, що як у справі № 11/17/2012/5003, так і у даній справі предмет спору стосується правомірності використання СТОВ "Дашівське рибоводне господарство" земельної ділянки загальною площею 21,9070 га, колегія суддів зазначає, що підставою позовних вимог у справі № 11/17/2012/5003 було використання відповідачем земельної ділянки без правовстановлюючих документів, а не правомірність користування цією ділянкою, як помилково вважає відповідач.

6.45. Водночас, колегія суддів вважає передчасними висновки судів попередніх інстанцій про те, що підстави для застосування наслідків спливу позовної давності у справі відсутні. Суди вказали, що вимога про визнання недійсним договору є такою, порушення за якою має триваючий характер і з таким позовом можна звернутися у будь-який час, поки існує правопорушення та правовідносини, а вимога про повернення земельної ділянки є негаторною вимогою.

6.46. З приводу наведеного колегія суддів зазначає, що перебіг позовної давності за вимогою про визнання недійсним договору починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про вчинення цього правочину (стаття 261 ЦК України) і не триває протягом всього часу його дії. Порушення вимог закону, яке є підставою для визнання його недійсним, відбувається безпосередньо в момент вчинення правочину. Недодержання вимог закону при укладанні договору не може вважатися триваючим порушенням, оскільки відбувається саме в момент волевиявлення сторін на укладення такого договору.

6.47. Що стосується позовної вимоги про повернення відповідачем земельної ділянки позивачу, то у даному випадку така вимога є похідною від вимоги про визнання недійсним договору від 08.10.2012, тобто є застосуванням наслідків недійсності правочину і не може вважатися негаторним позовом, адже заявлені позовні вимоги є такими, що за наведених у позові підстав можуть бути звернуті позивачем - учасником спірного правочину тільки до відповідача, як учасника спірного правочину, а не до необмеженого кола осіб.

6.48. За змістом правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 907/50/16, правило щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06.06.2023 у справі № 922/4169/19.

6.49. Водночас, оскільки судами попередніх інстанцій було неправильно кваліфіковано позовні вимоги про визнання недійсним договору від 08.10.2012 та повернення земельної ділянки з точки зору їх юридичної природи, тому не було розглянуто заяву відповідача по суті про застосування позовної давності до таких вимог. Оскільки розгляд такої заяви пов`язаний із дослідженням доказів у справі та встановленням обставин справи, а Верховний Суд відповідно до статті 300 ГПК України позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, рішення і постанова судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню в частині вимог про визнання недійсним договору від 08.10.2012 та повернення відповідачем позивачу спірної земельної ділянки, а справу слід направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

7. Висновки Верховного Суду

7.1. Частиною третьою статті 310 ГПК України встановлено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

7.2. Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення у цій справі належить скасувати в частині вимог про визнання недійсним договору від 08.10.2012 та повернення відповідачем позивачу спірної земельної ділянки, оскільки вони ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, а справу у цій частині слід направити на новий розгляд до суду першої інстанції для ухвалення обґрунтованого і законного судового рішення з урахуванням викладеного в цій постанові.

8. Судові витрати

8.1. Оскільки судові рішення у справі за вимогами про визнання недійсним договору та повернення відповідачем земельної ділянки підлягають скасуванню, а справа у цій частині направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, то суд касаційної інстанції не здійснює розподіл судових витрат. Загальний розподіл судових витрат за правилами ГПК України (за всіма вимогами) має бути здійснений судом, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 310, 311, 314, 315-317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дашівське рибоводне господарство" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 23.09.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 у справі № 902/298/25 щодо вимоги про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації іншого речового права - права оренди відповідача на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:1051 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 12), припинивши право оренди скасувати та прийняти у цій частині нове рішення про відмову у позові.

3. В іншій частині рішення Господарського суду Вінницької області від 23.09.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 у цій справі скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Л. Рогач

Судді Є. Краснов

Г. Мачульський